OBH 2704/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos szerint a 70. számú főúton 1996. májusában történt közlekedési balesetével összefüggésben a Gárdonyi Rendőrkapitányság állományába tartozó rendőrök a helyszínelést szakszerűtlenül végezték. Kifogásolta továbbá a baleset miatt indult szabálysértési eljárás elhúzódását, és az ügyben előterjesztett panaszainak elbírálása során tanúsított rendőri mulasztásokat.
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság, a jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz és a jogorvoslathoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Ennek során az országos rendőrfőkapitánytól állásfoglalást kértem az ügy megítéléséről és kértem a teljes iratanyag megküldését.

Érintett alkotmányos jogok  
A jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 
A jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.)

A vizsgálat megállapításai
	Az Országos Rendőr-főkapitányság vezetője - megkeresésemre - a következőkről tájékoztatott:
	A panaszos 1996. május 28-án 19.10 órakor a 70. főközlekedési út 44. km szelvényénél, könnyű sérüléssel járó közúti közlekedési baleset részese volt. A baleset során a panaszos és utasa könnyű sérülést szenvedett, a baleset másik részese és utasai nem sérültek meg. A helyszínelést a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező Gárdonyi Rendőrkapitányság Közlekedési Osztályának két forgalomellenőrző járőre végezte. 
	A helyszínelés során beszerzett adatok alapján - tekintettel a KRESZ 29. § (1) és (2) bekezdéseiben foglaltaknak, vagyis az irányváltoztatás és irányjelzés szabályainak megszegésére - a baleset bekövetkezéséért a panaszos felelősségét állapították meg. Ezért a Gárdonyi Rendőrkapitányság mint I. fokú szabálysértési hatóság 360/1996. szabs. szám alatt a panaszossal szemben a szabálysértési törvény (1968. évi I. tv.) 116/B. (1) §-a - ami így rendelkezik: " Aki a közúti közlekedés szabályait megszegi és ezzel másnak vagy másoknak életét, testi épségét vagy egészségét gondatlanságból közvetlen veszélynek teszi ki vagy könnyű testi sértést okoz, harmincezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható." - szerint minősülő közúti közlekedés rendjének megzavarása szabálysértés elkövetése miatt eljárást indított. A szabálysértési eljárást - szabálysértés hiányában, a szabálysértési törvény 48. § (1) bekezdése alapján, ami szerint: "A szabálysértési hatóság az eljárást megszünteti, ha: a) a cselekmény nem szabálysértés, azt nem a felelősségre vont személy követte el, vagy az elkövető nem vonható felelősségre; ..." - 1998. február 5-én kelt határozatával a hatóság megszüntette. 

	A panaszossal szemben indult szabálysértési eljárást megszüntető határozat ellen a balesetben érintett mindkét gépkocsi vezetője fellebbezéssel élt. A Fejér Megyei Rendőr-főkapitányság mint II. fokú szabálysértési hatóság az ügy iratainak felülvizsgálatát követően, az 58/1998. szabs. számú, 1998. március 10-én kelt határozatában - az 1968. évi I. tv. 69. § (3) bek. c./ pontja alapján, mely így szól: "A másodfokú szabálysértési hatóság az első fokú határozatot ... c) hatályon kívül helyezi és az eljárást megszünteti, vagy új eljárást rendel el, illetőleg más megfelelő intézkedést tesz." - az I. fokú szabálysértési hatóság megszüntető határozatát hatályon kívül helyezte és a panaszost a közúti közlekedés rendjének megzavarása szabálysértés elkövetése miatt figyelmeztetésben részesítette, az eljárást megszüntette, egyben kötelezte az eljárási költség megfizetésére. A II. fokú szabálysértési határozatot később - 1998. június 6-án - kijavították, de az a korábbi döntés érdemi részét nem érintette, csak a baleset helyszínét pontosította.
	A főkapitány tájékoztatója tartalmazta továbbá, hogy a panaszos az I. fokú szabálysértési határozat elleni fellebbezésében sérelmezte a helyszínen történt rendőri intézkedést is. Ezt azonban nem észlelte az I. fokú szabálysértési hatóság, nem különítette el és nem vizsgálta a fellebbezésnek azt a részét, melynek elbírálására a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (Rtv.) 92. és 93. §-ait kellett volna alkalmazni. A 92. § szerint: "(1) Az e törvényben szabályozott rendőri intézkedések, illetve a kényszerítő eszközök alkalmazása miatti jogorvoslatra a büntetőeljárás, az államigazgatási eljárás és a szabálysértési eljárás szabályai az irányadók.
(2) A Rendőrség által lefolytatott államigazgatási vagy szabálysértési eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedés elleni panaszt az ügy érdemében hozott, vagy az eljárást megszüntető határozat elleni jogorvoslati kérelemben kell előterjeszteni.
(3) Ha a (2) bekezdésben említett határozat ellen jogorvoslati kérelem előterjesztésére nem kerül sor, az eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedéssel szemben a 93. § rendelkezésének figyelembevételével panasznak van helye."  A 93. § pedig a következőket tartalmazza: "(1) Ha a rendőri intézkedést követően a 92. § (2) bekezdésében említett eljárás nem indul, a panaszt a sérelem bekövetkezésének napjától számított 8 napon belül az intézkedést foganatosító rendőri szerv vezetőjéhez kell benyújtani. Ha a panaszolt intézkedéssel kapcsolatban a 92. § (1) bekezdés szerinti eljárás indul, a panaszt soron kívül kell elbírálni.
(2) A rendőri szerv vezetője a panasz tárgyában a beérkezéstől számított 8 napon belül indokolt határozattal dönt.
(3) A határozat ellen a panaszos a közléstől számított 8 napon belül a felettes szerv vezetőjénél fellebbezéssel élhet. A felettes szerv a fellebbezés beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozatában az első fokú határozatot helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti." 
Megállapította az országos főkapitány, hogy az idézett jogszabályok alkalmazására csak azt követően került sor miután a II. fokú szabálysértési hatóság erre felhívta a figyelmet. Ez volt az oka annak, hogy a helyszíni rendőri intézkedés elleni panaszt a Gárdonyi Rendőrkapitányság vezetője a jogszabályi határidő után, lényegesen később vizsgálta ki. A kapitányság vezetője 1998. március 27-én hozott határozatot az Rtv. hatálya alá tartozó panasz elbírálásáról. A panaszt mint alaptalant elutasította. A helyszínen intézkedő rendőrökkel kapcsolatban törvénysértést, mulasztást, szakszerűtlenséget nem állapított meg. Ez ellen a döntés ellen is fellebbezett a panaszos 1998. április 10-én. A Fejér Megyei Rendőr-főkapitányság vezetője a 28/3/1998. P. számú határozatában a panasznak helyt adott és az I. fokú - panaszt elutasító - határozatot megsemmisítette. Megállapította, hogy a panaszos jogorvoslati kérelme megalapozott, a közlekedési baleset helyszínére érkező rendőrök intézkedése felületes volt.

	Az országos rendőrfőkapitány megállapította azt is, hogy a Gárdonyi Rendőrkapitányság 360/1996. szabs. számú, közel két évig folyó szabálysértési eljárása során az iratok különböző hatóságokhoz, szervekhez kerültek, de sem a szabálysértési eljárás, sem a rendőri intézkedés elleni panasz iratain nem volt érkeztetés, szignálás, parancsnoki revízió. Az ügy menetét csak az iratok készítésének dátuma szerint lehetett követni. Ezt az országos főkapitány ellentétesnek minősítette a rendőrség ügyiratkezelési szabályzatával.
	A főkapitányi tájékoztató kitért arra is, hogy a szabálysértési eljárásban foganatosított eljárási cselekmények között indokolatlanul hosszú idők teltek el. Az ügy előadója indokolatlanul késleltette az eljárás befejezését is. Megállapította a szabálysértési ügyintéző felelősségét továbbá amiatt is, hogy nem észlelte a helyszíni rendőri intézkedés miatt előterjesztett panaszt, vagy ha észlelte, nem intézkedett annak  elbírálása érdekében.
	Rámutatott az Országos Rendőr-főkapitányság vezetője továbbá arra, hogy a panaszos közúti közlekedési balesetével kapcsolatos rendőrhatósági eljárás és panasz vizsgálata során elkövetett szakszerűtlenségek, mulasztások miatt megalapozott az ügyben eljáró rendőri vezetők, rendőrök és közalkalmazottak fegyelmi felelősségének vizsgálata. Erre, valamint hasonló esetek megelőzése érdekében teendő intézkedésekre felkérte a Fejér Megyei Rendőr-főkapitányság vezetőjét. A felületes, hanyag helyszínelést folytató rendőrökkel szemben azonban - a vétkes kötelességszegés gyanúja ellenére, figyelemmel a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (Hszt.) 122. § a./ pontjának második fordulatára, mely szerint: "Elévülés miatt nem indítható fegyelmi eljárás, ha a fegyelemsértés elkövetése óta ... 6 hónap, ... eltelt." - az objektív elévülés miatt fegyelmi eljárást már nem lehetett indítani. 
	Vizsgálatom során megállapítottam azt is, hogy a panaszos a belügyminisztert is megkereste jogorvoslati kérelmével, aki - illetékességből - a beadványt megküldte az Országos Rendőr-főkapitányság Rendészeti Osztály Szabálysértési Alosztályára. Ez utóbbi hatóság felügyeleti intézkedés iránti kérelemnek minősítette a panaszos beadványát és a Fejér Megyei Rendőr-főkapitányság 58/1998. szabs. számú határozatát - az I. fokú szabálysértési határozatra is kiterjedően - hatályon kívül helyezte és az eljárást az 1968. évi I. tv. 48. § (1) bek. d./ pontja alapján, mely szerint: "A szabálysértési hatóság az eljárást megszünteti, ha: ... az elkövető személyét, tartózkodási helyét vagy az elkövetés tényét nem sikerült tisztázni, és az eljárás folytatásától nem várható eredmény;...", - bizonyíték hiányában - megszüntette. Az eljárási költségek viseléséről úgy rendelkezett, hogy az az államot terheli. Elrendelte továbbá, hogy a már lerótt eljárási költséget a panaszosnak visszautalják. Ez a határozat 1999. március 10-én kelt, száma: 3-11/3/1999. 
	Az országos rendőrfőkapitány - megkeresésemre - megállapította azt is, hogy a szóban forgó baleset helyszínelésekor annak ellenére, hogy személyi sérülés történt, az intézkedő rendőröknél nem volt a helyszín pontos rögzítéséhez szükséges eszköz (fényképezőgép, mérőeszközök, videókamera, stb.). Az esemény körülményeit, a helyszínt szemrevételezéssel rögzítették, a távolságokat lépésekkel mérték ki. Minderről feljegyzést készítettek a maguk számára ahhoz, hogy a helyszínen általuk észlelteket írásba foglalják. Ez megfelelt az akkor hatályos belső rendelkezésnek, vagyis a 7/1993. számú ORFK Közbiztonsági-helyettesi Intézkedésnek. A rendőrség anyagi lehetőségei akkor ugyanis még nem biztosították azt, hogy minden szolgálati gépjárművel szolgálatot teljesítő rendőrt a közúti közlekedési baleset rekonstruálásához szükséges technikai eszközzel ellássanak. Ez a belső intézkedés - a főkapitány álláspontja szerint is - ex-lex állapotot teremtett. Ezért a közlekedési balesetek és a közlekedés körében elkövetett bűncselekmény esetén követendő rendőri eljárás szabályozására kiadták a 3/1998. számú ORFK vezetői Intézkedést, ami 1998. március 15-én lépett hatályba. Az Intézkedés - jelen panasszal összefüggő - lényege, hogy az objektív igazság megállapításának jogi követelménye érvényesülése érdekében a sérüléssel járó közúti közlekedési balesetek helyszínelését a technikai eszközökkel jól felszerelt baleseti helyszínelőnek kell végrehajtania. 
	Az országos főkapitány felülvizsgálatának eredményét, illetve az ügyben kialakított álláspontját elfogadtam. Megállapítottam, hogy a panaszos által sérelmezett helyszíni rendőri intézkedések során és az azt követő szabálysértési eljárásban - figyelemmel a panaszosnak az ellene indult eljárás mielőbbi befejezéséhez fűződő érdekére és az ártatlanság vélelmére - többszörösen sérült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos jog. Ezeket a következők okozták:
	- A rendőrjárőrök - annak ellenére, hogy az akkor hatályos belső rendelkezések szerint jártak el - úgy vonultak a baleset helyszínére, hogy nem voltak felszerelve azokkal az eszközökkel, melyek alkalmasak lettek volna a helyszínen észleltek kétséget kizáró módon való  rögzítésére. Mindez megakadályozta a később elrendelt szabálysértési eljárásban az objektív igazság megállapítását, konkrétan a hatóság azon kötelezettségének teljesítését, hogy a szabálysértési tényállást alaposan, hiánytalanul, a valóságnak megfelelően tisztázza. 
	- A szabálysértési előadó az eljárás befejezését indokolatlanul késleltette, a bizonyítási eljárást vontatottan végezte. 
	- A szabálysértési ügyintéző a panaszos I. fokú határozattal szemben benyújtott fellebbezését nem tartalma szerint bírálta el. Egyoldalúan, csak a szabálysértési határozat elleni jogorvoslati kérelemnek minősítette azt és nem intézkedett a fellebbezésnek a helyszínen intézkedő rendőrök mulasztásait sérelmező részének elbírálására. Ugyanezen mulasztást elkövette az ügy előadójának parancsnoka is, mert nem észlelte az irányítása alá tartozó rendőrségi dolgozó szakszerűtlen intézkedését.
	- A szabálysértési előadó parancsnoka mulasztást követett el akkor is, amikor az eljárás során nem tartotta be az ügyiratkezelés szabályait, vagyis nem szignálta az érkező iratokat, nem adott parancsnoki utasításokat az eljárás törvényes folytatásához és ésszerű időn belül való befejezéséhez.
	- A 7/1993. számú ORFK Közbiztonsági-helyettesi Intézkedés nem volt alkalmas arra, hogy a közúti közlekedési balesetek rekonstruálását a illetékes rendőri állomány jogszerűen végezze, a nyomokat a valóságnak megfelelően rögzítse.
	Vizsgálatom eredményeként - bár a II. fokú szabálysértési hatóság észlelését követően ez megszüntetésre került - megállapítottam a jogorvoslathoz való alkotmányos jog sérelmét is tekintettel arra, hogy a szabálysértési előadó nem semmit a helyszíni rendőri intézkedés elleni és az Rtv. hatálya alá tartozó panasz elbírálására.
	A megállapított alkotmányos visszásságok ellenére az ügyben ajánlást nem tettem, figyelemmel arra, hogy vizsgálatom során az országos rendőrfőkapitány valamennyi visszásság orvoslásáról gondoskodott. Kiadta a 3/1998. számú Intézkedését, mely kötelezővé teszi a közúti közlekedési baleset helyszínelésekor a megfelelő technikai eszközök használatát. Utasította a megyei főkapitányt a Hszt. szerinti felelősségre vonások foganatosítására, bár fegyelmi büntetés alkalmazására - a törvény erejénél fogva - már nem volt lehetőség. Végül elbírálták a panaszos helyszíni rendőri intézkedések ellen emelt kifogásait is, amely a panaszos számára megnyugtató döntéssel zárult. Ugyancsak kedvezően fejeződött be a szabálysértési eljárás, hiszen felügyeleti intézkedés keretében az eljárást - bizonyíték hiányában - az Országos Rendőr-főkapitányság Rendészeti Osztály Szabálysértési Alosztály vezetője megszüntette. 

	Bár ajánlást nem tettem, de  hasonló jellegű mulasztások jövőbeni elkerülése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 17. § (1) bekezdésére hivatkozva, felkérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy hívja fel az alárendeltségében működő valamennyi szabálysértési hatóság állományának figyelmét a jogszabályoknak megfelelő, maradéktalan eljárási rend betartására. Ezt nem tartom mellőzhetőnek különösen azért, mert 2000. március 1-től hatályba lép a szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény. 
	Megállapításaimról - a jelentés megküldésével - a panaszost értesítem. A jelentést - az Obtv. 17. § (1) bekezdése alapján megfogalmazott kérésem teljesítése érdekében - megküldöm az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjének, valamint tájékoztatásul a belügyminsizternek és a Fejér Megyei Rendőr-főkapitányság, továbbá a Gárdonyi Rendőrkapitányság vezetőjének.

Budapest, 1999. október 31.

Gönczöl Katalin