OBH 2694/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kiss László

Az eljárás megindítása:
	A panaszos több beadványában sérelmezte az ellene folytatott büntetőeljárást, kifogásolta a Somogy Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetben vele szemben alkalmazott biztonsági intézkedéseket, áthelyezése után a bírósági tárgyalások miatt Kaposvárra történő visszaszállításokat, kérelmei elutasítását. A panaszok ügyében az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.
 
Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek. )
Kérelemhez, panaszhoz való jog (Alk. 64. §)

Alkalmazott jogszabályok:
1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról
20. § 24. § A szabadságvesztést a bíróság által meghatározott fokozatban - fegyházban, börtönben vagy fogházban - és a büntetés-végrehajtási szervezet által kijelölt, lehetőleg az elítélt lakóhelyéhez legközelebb eső büntetés-végrehajtási intézetben hajtják végre. A fegyház a börtönnél, a börtön a fogháznál szigorúbb végrehajtási mód.
30. § (2) Az elítélteket egyedül, ha azonban ennek feltételei hiányoznak, közösen kell elhelyezni.
(3) A büntetés-végrehajtási intézet házirendjét a büntetés-végrehajtási intézet parancsnoka határozza meg.
33. § (5) Az elítélt állampolgári jogai a következőképpen módosulnak:
d) a levelezése - a hatóságokhoz és a nemzetközi szervezetekhez küldött levelek kivételével - a büntetés-végrehajtási intézet biztonsága szempontjából ellenőrizhető, az ellenőrzés lehetőségéről az elítéltet tájékoztatni kell;

1995. évi CVII. törvény a büntetés-végrehajtási szervezetről
13. § (1) A bv. szervezet a jogszabályok keretei között együttműködik a fogvatartás körülményeinek a figyelemmel kísérésére, a szabadulás után a társadalomba való beilleszkedés elősegítésére, a karitatív tevékenység végzésére, továbbá az egyéb büntetés-végrehajtási feladatok segítésére alakult börtönmissziókkal és társadalmi szervezetekkel, az ilyen tevékenységet ellátó egyházakkal, alapítványokkal és személyekkel. Ha az ilyen szervezetek vagy személy a bv. szervezet rendjére és biztonságára vonatkozó jogszabályokat, vagy a bv. szervezettel kötött megállapodásban foglaltakat megszegik, a bv. szervezet az együttműködést megszüntetheti.

6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól
6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggő ügyében - hivatalból vagy kérelemre - azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetője dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggő ügyében - a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül - személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetőitől vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat.
(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetője hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el.
(3) Ha jogszabályban meghatározott esetekben a fogvatartott ügyében az országos parancsnok döntött, a panaszt az igazságügyminiszter bírálja el.
(4) A panaszt a fogvatartott a döntés közlésétől, illetve a döntés elmulasztásától számított tizenöt napon belül terjesztheti elő. Ha a fogvatartott a panasz megtételében akadályoztatva volt, a tizenöt napos határidő az akadály megszűnésétől számít.
(5) A panaszt tizenöt napon belül kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A panasz elbírálásáról a fogvatartottat tájékoztatni kell.
(6) A parancsnok, az országos parancsnok, illetve az igazságügyminiszter döntése - ha jogszabály kivételt nem tesz - végrehajtható.
(7) Jogszabályban meghatározott esetekben a döntés ellen a fogvatartott a büntetés-végrehajtási bíróhoz (a továbbiakban: bv. bíró) fellebbezhet, illetve keresettel fordulhat a bírósághoz.
7. § A fogvatartott a fogvatartásával kapcsolatos ügyében - a 6. §-ban foglalt jogorvoslati lehetőségek mellett - közvetlenül fordulhat
 a) a büntetés-végrehajtás törvényességi felügyeletét ellátó ügyészhez, kérheti az ügyész általi meghallgatását;
b) a fogvatartás alatt gyakorolható állampolgári jogainak a sérelme esetén az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, illetve a nemzeti és etnikai kisebbségi jogok országgyűlési biztosához;
c) személyes adatainak kezelésével vagy a közérdekű adatok megismeréséhez fűződő jogainak gyakorlásával összefüggő jogsérelem esetén az adatvédelmi biztoshoz.
8. § A fogvatartott kérelemmel, illetve panasszal fordulhat a külön jogszabályokban meghatározott nemzetközi szervezetekhez.
9. § (1) A fogvatartott jogorvoslati jogának az érvényesüléséről az intézet gondoskodik.
31. § (1) A szabadságvesztés végrehajtására a jogszabályokban foglalt feltételeknek megfelelő intézetet az Országos Parancsnokság illetékes szervezeti egységének a vezetője jelöli ki.
(2) Az elítélt az (1) bekezdés rendelkezésétől eltérő intézetbe - a kijelölésre jogosult engedélye alapján - akkor szállítható, ha
a) a kijelölt intézetben nincs férőhely;
b) a más intézetben való elhelyezés biztonsági okból indokolt;
c) az elítélt más intézetben való elhelyezését kérte;
d) a megfelelő foglalkoztatására csak más intézetben van lehetőség;
e) jogszabály így rendelkezik.
(3) Az elítélt a (2) bekezdés szerinti intézetbe csak akkor szállítható, ha ott a szabadságvesztés végrehajtási fokozatára, illetve az elítéltek elkülönítésére vonatkozó jogszabályi rendelkezések végrehajtása biztosított.
  37. § (4) Az őrzési, felügyeleti és ellenőrzési feladatok ellátásának rendjét, az elítélt végrehajtási fokozatának, biztonságra veszélyességének és az intézet sajátosságainak a figyelembevételével a parancsnok határozza meg.
39. § (3) Ha az elítélttel szemben más ügyben büntetőeljárás folyik, az elítéltet az ügyész, illetve a bíróság rendelkezése szerint kell elkülöníteni.
(4) Az elkülönítést külön körleten, ennek elkülönített részén, illetve külön zárkában vagy lakóhelyiségben kell végrehajtani.
42. § (1) Az elítéltet a befogadási bizottság a fogvatartás biztonságára való veszélyesség növekvő mértéke szerint az I., a II., a III., illetve a IV. biztonsági csoportba sorolja.
(3) A (2) bekezdésben foglalt szempontok értékelése alapján
d) a IV. biztonsági csoportba kell besorolni azt az elítéltet, akinél alapos okkal arra lehet következtetni, hogy az intézet rendjét súlyosan sértő cselekményt, szökést, a saját vagy mások életét, testi épségét sértő vagy veszélyeztető magatartást fog tanúsítani, illetve ilyen cselekményt már elkövetett, és a biztonságos fogvatartás csak őrzéssel, kivételesen felügyelettel biztosítható.
44. § (1) A biztonsági csoportba való besorolás az elítélt törvényben meghatározott jogait nem érinti, a különböző biztonsági csoportokban a jogok gyakorlásának módját és rendjét az intézet házirendje határozza meg.
(2) A biztonsági csoportba való besorolás indokairól az elítélt csak akkor tájékoztatható, ha a tájékoztatás a fogvatartás biztonságát nem veszélyezteti.
45. § (1) A fogvatartás rendjét és biztonságát sértő vagy veszélyeztető cselekmények megelőzésére, illetve megszüntetésére az elítélttel szemben a következő biztonsági intézkedések alkalmazhatók:
a) biztonsági elkülönítés;
b) különleges biztonságú körletre, illetve zárkába (a továbbiakban: különleges biztonságú körlet) való helyezés;
c) a mozgást korlátozó eszközök alkalmazása;

Megállapított tényállás:
 	A panaszos ellen a Kaposvári Rendőrkapitányság folytatott büntetőeljárást a nevelése alatt álló személy sérelmére elkövetett erőszakos közösülés bűntette és más bűncselekmények alapos gyanúja miatt. Ügyében a Kaposvári Városi Ügyészség 1998. december 28-án vádiratot nyújtott be a Kaposvári Városi Bíróságnak, amely nem jogerősen szabadságvesztés büntetésre ítélte. 
	A panaszost a rendőrség körözése alapján a Büssü község melletti erdőben fogták el, ezt követően a Kaposvári Rendőrkapitányság fogdájában, majd a Somogy Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetben volt előzetes letartóztatásban. Az első fokú ítélet után Vácra, majd Budapestre szállították, ahonnan a Márianosztrai Fegyház és Börtönbe került.
	A panaszos több beadványban, különböző sérelmek orvoslását kérte. Első beadványában azt sérelmezte, hogy elfogásakor a rendőrök bántalmazták. Emiatt feljelentést tett a Somogy Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalnál. A Nyomozó Hivatal a hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás ügyében a Be. 127. § (1) bekezdés a) pont II. fordulata alapján - bűncselekmény alapos gyanúja hiányában - a nyomozást megtagadta. Az ügyészség a panaszos elfogásával kapcsolatos rendőrségi jelentések, az orvosi vizsgálatáról szóló orvosi dokumentáció és a kirendelt igazságügyi orvosszakértő véleménye alapján állapította meg az elfogás körülményeit és zárta ki a bűncselekmény lehetőségét.
 	A panaszos sérelmezte, hogy - amikor a bv. intézetbe szállították - a zárkatársai is megverték. Zárkatársait feljelentette és hivatali visszaélés miatt feljelentést tett a szolgálatot teljesítő bv. őrök ellen is, mert állítása szerint azok kávéval és cigarettával jutalmazták az őt bántalmazó - és a parancsnok által fegyelmi büntetéssel büntetett zárkatársait. A Somogy Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatal a hivatali visszaélés miatt tett feljelentés ügyében - mivel a cselekmény nem bűncselekmény - a nyomozást megtagadta.
	A panaszos védője az állampolgári jogok országgyűlési biztosához intézett beadványában kifogásolta, hogy védencét - mert tudatzavaros állapotban nekiment egy 3, majd egy 6 méteres falnak és ennek során eltört a lába - szökési kísérlettel is meggyanúsították. Magánzárkában helyezték el és IV. biztonsági fokozatúvá minősítették. A gyanúsítás miatt a védő több esetben terjesztett elő kizárási kérelmet a Somogy Megyei Rendőrfőkapitánysággal szemben. Az ORFK 100/1/1998. számú elutasító határozata elleni panaszát a Legfőbb Ügyészség NF. 1604/1998/2-I. sz. alatt ugyancsak elutasította. 
	A panaszos 1999. június 21-én kelt beadványában kifogásolta, hogy a Magyar Testvéri Börtöntársaságtól kapott levelét a büntetés-végrehajtási intézetben ellenőrizték.
	Márianosztrára helyezése után sérelmezte, hogy a bírósági tárgyalások miatt időközönként visszaszállítják a Somogy Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetbe, ahol a biztonsági besorolására tekintettel egyszemélyes zárkában helyezik el. A későbbiekben több levelében ugyanezt az eljárást kifogásolta, illetve kérte az áthelyezését a Budapesti Fegyház és Börtönbe.

A vizsgálat megállapításai:
	A Kaposvári Rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján az egyes panaszok tekintetében a következőket állapítottam meg:
	A panaszos az ellene folytatott büntetőeljárás során folyamatosan nyújtott be panaszokat, indítványokat, valamint tett feljelentést különböző hatóságoknál, koholt indokok alapján az eljárás során történt állítólagos bántalmazása, vélt eljárásjogi mulasztások és egyéb okok miatt. Panaszait, feljelentéseit a hatáskörrel rendelkező rendőri és ügyészi, illetve büntetés-végrehajtási szervek az eljárási szabályok szerint megvizsgálták és elbírálták.
	A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5.§ (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. Olyan adat nem merült fel vizsgálatom során, amely arra utalt volna, hogy a nyomozóhatóságok átlépték a mérlegelési jogkör alkotmányos korlátait. 
	A panaszos által tett feljelentések ügyében az eljáró hatóságok a rendelkezésre álló bizonyítékok mérlegelésével hozták meg döntéseiket. A bizonyítékok értékelésének szabadsága azt jelenti, hogy az ügyben eljárt hatóság a bizonyítékokat egyenként és összességükben köteles megvizsgálni, és az így figyelembe vett bizonyítékok mérlegelése alapján kialakult meggyőződése szerint dönt. Ha pedig az így meghozott döntése ésszerű következtetéseken alapul, az objektív és bizonyítékokkal meggyőzően alátámasztott, akkor nem sérti az eljárási szabályokat és nem okoz alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot sem.
	A panaszos több beadványában kifogásolt biztonsági intézkedésekre a korábbi szökési kísérlete miatt került sor. Az intézkedések alkalmazását a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól szóló 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet teszi lehetővé. A rendelet szerint az elítéltet az ellene folyó büntetőeljárás idején is - az ügyész, illetve a bíróság rendelkezése alapján - el kell különíteni. A panaszos ügyét másodfokon a Somogy Megyei Bíróság tárgyalta, ezért szállították időközönként a Somogy Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetbe, ahol a hivatkozott rendelet szabályai szerint állapították meg az elhelyezését.
	A panaszos beadványaiban több esetben kifejezte félelmét amiatt, hogy életét a Somogy Megyei Büntetés-végrehajtási Intézetben veszély fenyegeti, mert korábban feljelentette az Intézet dolgozóit. Annak ellenére azonban, hogy visszaszállítására több alkalommal sor került - a biztonsági elkülönítésen kívül - egyetlen ellene irányuló cselekményről sem tájékoztatott. Az a tény, hogy az Intézetben ellenőrizték a börtönmisszióval folytatott levelezését, nem volt jogszabálysértő. A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet a hatóságokhoz és a nemzetközi szervezetekhez küldött levelek kivételével, minden más levelezés biztonsági ellenőrzését lehetővé teszi.
  	A panaszos megtorlásnak véli, hogy a Márianosztrai Fegyház és Börtönbe szállították, annak ellenére, hogy a többször kifogásolt elkülönítés helyett, itt többszemélyes zárkában helyezték el. Az elítélt kérheti az állandó lakóhelyhez közelebbi elhelyezését, azonban a kérelmek teljesítését a büntetés-végrehajtási intézetek zsúfoltsága nem minden esetben teszi lehetővé. A kérelem elutasítása esetén az elitélt az országos parancsnokhoz fordulhat. A beadványokból nem állapítható meg, hogy a panaszos élt-e ezzel a lehetőséggel. A büntetés letöltési helyének kijelölésével kapcsolatos kérelmek elbírálása csak abban az esetben érinti az elítélt jogait, ha a kérelemhez, illetve a jogorvoslathoz való jogának érvényesítésében akadályozzák. A kérelem elutasítása önmagában alkotmányos jogot nem sért.
	A fentiek alapján megállapítottam, hogy a panaszos beadványaiban kifogásolt intézkedések jogszerűek voltak, tényleges sérelmeit az érintett hatóságok elbírálták és ennek eredményéről tájékoztatták, a büntetés-végrehajtási intézetben akadálytalanul élhetett kérelemhez és panaszhoz való jogával, ezért beadványai alapján az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggő alkotmányos visszásság nem keletkezett. A vizsgálatot lezárom. 

Budapest, 2000. augusztus 30.

Gönczöl Katalin