OBH 2524/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a sérelmére elkövetett betöréses lopás ügyében folytatott nyomozás során a Budapest VI-VII. kerületi Rendőrkapitányság nem tett meg mindent az elkövető felderítése érdekében és a nyomozást megszüntették. Panaszát az ügyészség elutasította. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jog: 
Jogállamiság, jogbiztonság (Alk. 2. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
(2) Az eljárásban részt vevő személyek az e törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni.
(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
61. § (1) A bizonyítás eszközei különösen a tanúvallomás, a szakvélemény, a tárgyi bizonyítási eszköz, az okirat, a szemle, a helyszínelés, a bizonyítási kísérlet, a felismerésre bemutatás és a terhelt vallomása.
(2) Az eljárás során fel lehet használni a bizonyítás olyan eszközeit is, amelyeket az arra illetékes hatóságok - a törvényben meghatározott feladataik teljesítése során - a büntetőeljárás megindítása előtt szereztek meg.
(3) A bizonyítás eszközeinek nincs előre meghatározott bizonyító ereje.
(4) A kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a terhelt terhére értékelni nem lehet.

Megállapított tényállás:
	A panaszos 1997. július 12-én feljelentést tett a Budapesti VI-VII. kerületi Rendőrkapitányságon, mert aznap délelőtt - amikor lakásába hazaérkezett - észrevette, hogy távollétében a lakásába ismeretlen személy behatolt és a szekrényében lévő értéktárgyait ellopta. Az elkövető kb. 600 ezer forint értékű ékszert és készpénzt vitt el. A lakás ajtaján rongálási nyomok nem voltak láthatók,
	A feljelentést követően a rendőrség helyszíni szemlét tartott a lakásban. A helyszínen ujjnyomokat nem találtak. A feltételezett nyomhordozókat - azokat a tárgyakat, amelyekről feltételezhető volt, hogy az elkövető megfogta - a szemlebizottság későbbi szakértői vizsgálat érdekében eredetben biztosította. A panaszostól kapott leírás alapján az ékszerek  országos körözését elrendelték. A kirendelt ujjnyomatszakértő a szakvéleményét 1997. július 21-ére elkészítette, de a vizsgálat nem járt eredménnyel.
	A panaszos a tanúkihallgatása során elmondta, hogy rajta és leányán kívül, csak a volt veje - G.L. - rendelkezik kulcsokkal a lakáshoz. G.L. 1993 óta külön él a családtól, kapcsolatot nem tartanak vele. 1997. július 24-én tanúként kihallgatták G.L.-t, aki a nála lévő kulcsokat szakértői vizsgálatra átadta, vallomása szerint mióta  feleségével megszakadt a kapcsolata, az anyósa lakásában nem járt.
	A panaszos által kiszereltetett hengerzár nyomszakértői vizsgálatát a BRFK Bűnügyi Technikai Osztálya végezte el. A zárban értékelhető nyomot nem találtak. A G.L. által átadott kulcsokról megállapították, hogy azok a zárba nem illenek. G.L. állította, hogy az átadott kulcsok azonosak voltak azokkal, amelyeket korábban kapott. Feltételezte, hogy az eltelt időben a zárakat kicserélhették.
	A rendőrség a nyomozást 1997. szeptember 12-én megszüntette, mivel az elkövető kilétére utaló adatokat nem tudtak megállapítani. A panaszos a határozat ellen panasszal élt, mert véleménye szerint a lopással volt veje gyanúsítható. Az ügyészség a panaszt 1997. október 13-án elutasította, álláspontjuk szerint a rendőrség a lehetséges nyomozati cselekményeket elvégezte. Az a tény, hogy az évek óta külön élő G.L. rendelkezett kulccsal a sértett lakásához, nem elegendő az alapos gyanú megállapításához.	

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszbeadvány és a Budapest VI-VII. kerületi Rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A panaszos feljelentését követően a rendőrség azonnal megkezdte a nyomozást és késedelem nélkül elvégezte azokat a nyomozati cselekményeket, amelyek az elkövetők körének behatárolásához rendelkezésre álltak. Ezek az intézkedések nem vezettek eredményre. A panaszosnak, a tanúkihallgatása során módjában állt elmondani a lehetséges elkövetőre vonatkozó gyanúját. Az a körülmény, hogy erre utaló nyilatkozatát a feljelentési jegyzőkönyvbe nem vették fel, és ezzel összefüggésben a hamis vád lehetőségére figyelmeztették, nem volt jogsértő. A panaszos állításával szemben, a nyomozás során kihallgatták és ellenőrizték a panaszos által gyanúsított G.L.-t is. A panaszos által további tanúként megjelölt házbeli lakó - aki a betörés előtt 1-2 héttel látott valakit a lakás ajtaja előtt - kikérdezése során semmi érdemleges információval nem szolgált. 
	A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5. § (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. Önmagában az a tény, hogy a nyomozó hatóság az eljárást eredménytelenül megszüntette, nem sértette a panaszos alkotmányos jogait. 
	A fentiek alapján a panasz ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 1999. október 30.

Dr. Polt Péter