OBH 2485/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos sérelmezte, hogy bérbe adója ellen magánlaksértés miatt tett feljelentését a Budaőrsi Rendőrkapitányságon mintegy másfélóra alatt foglalták írásba, majd több órán át várakoztatták őt és családját, éjfél után pedig közölték velük, hogy az ügyben a három kiskorú (6, 4 és 2 éves) gyermekre tekintettel sem tesznek azonnali intézkedéseket. Kifogásolta azt is, hogy ezek miatt panasszal élt a Budaőrsi Városi Ügyészségen, de ott egymásnak ellentmondó válaszokat kapott.   
	Tartalmazta a panasz továbbá, hogy a lakás tulajdonosa személyes ingóságaik között kutatott, használta a számítógépet, személyes irataikat pedig - pl. útlevelüket - visszatartotta.
	Kifogásolta végül a panaszos, hogy a Kerepes Nagyközség Önkormányzat jegyzőjétől birtokvédelmi eljárás lefolytatását kérte, de annak sorsáról - panasza hivatalunkhoz történt előterjesztéséig - csak annyit tudott, hogy az eljárás lefolytatására a közigazgatási hivatal Gödöllő Város jegyzőjét jelölte ki.
	A beadvány alapján felmerült a magánlakás sérthetetlenségéhez, a tisztességes eljáráshoz, a tulajdonhoz és a jogorvoslathoz való jog sérelmének, valamint a gyermekek védelemre és gondoskodásra való joga közvetlen veszélyének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Ennek során felülvizsgálatra kértem az országos főkapitányt és a legfőbb ügyészt, valamint - telefonon - tájékoztatást kértem a panaszos jogi képviselőjétől.

Érintett alkotmányos jogok
A magánlakás sérthetetlenségéhez való jog (Alk. 59. § /1/ bek.).
A gyermekek joga a védelemre és a gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges (Alk. 67. § /1/ bek.).
A jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § /5/ bek.).
A tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § /1/ bek.).
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 

A vizsgálat megállapításai
1.	Az országos rendőrfőkapitány tájékoztatása szerint a panaszos 1998. április 4-én, a délutáni órákban rendőri intézkedést kért a Budaőrsi Rendőrkapitányságtól arra hivatkozva, hogy kizárták albérletéből. A bejelentés alapján az ügyeletes azonnal a helyszínre irányította a szolgálatban lévő rendőrjárőröket. Amikor a rendőrök és a panaszos a lakáshoz érkeztek már ott tartózkodott a tulajdonos is, aki elmondta, hogy a zárat ő cserélte le, mert elromlott. Az új zár egyik kulcsát azonban szándékában állt a bérlőnek átadni. A lakás tulajdonosa igazolta tulajdonjogát. A lakásba való bejutásának jogosultságát a panaszos nem igazolta.
A főkapitány megítélése szerint a rendőrök mulasztást nem követtek el, mivel nem ítélhették meg a panaszos és a lakás bérbe adója közötti vitát, annak eldöntése polgári peres eljárásra tartozik. Erről a feleket a rendőrök a helyszínen tájékoztatták.
	Az Országos Rendőr-főkapitányság vezetője tájékoztatott továbbá arról, hogy 1998. április 4-én kb. 19.30 órakor a panaszos személyesen is megjelent a Budaőrsi Rendőrkapitányságon és feljelentést tett magánlaksértés miatt az általa bérelt lakás tulajdonosa ellen. Az ügyeletes a feljelentést azonnal írásba foglalta, majd a panaszos a kapitányságról eltávozott. Kisidő múlva azonban családjával együtt visszatért a kapitányság épületébe és várta a további rendőri intézkedést. Eközben - 21.13 órakor - a kapitányságra bejelentés érkezett arról, hogy ismeretlen tettesek fegyveresen megtámadtak és kiraboltak egy pénzszállító autót. A nagyon súlyos bűncselekmény ügyében a szolgálatot ellátó rendőröknek azonnali intézkedéseket kellett tenniük. Ez volt az oka annak, hogy a panaszossal valóban csak hosszú várakozás után közölték, hogy a rendőrség a bérlőt nem helyezheti vissza a bérelt lakásba, egyébként pedig birtokvédelmet a polgármesteri hivatalban kérhet.
	A főkapitányi tájékoztató tartalmazta azt is, hogy a panaszos jogi képviselője panasszal élt az azonnali rendőri intézkedés elmaradása miatt. A panaszt a Budaőrsi Városi Ügyészség bírálta el, melyet a B. 596/1998. számú határozatával elutasított. 
	Az országos főkapitány tájékoztatója végül azt is tartalmazta, hogy a bérbe adó ellen a panaszos által kezdeményezett nyomozást a Budakörnyéki Ügyészség B. 596/1998. számú, 1998. augusztus 31-én kelt, részletesen indokolt határozatában - bizonyíték hiányában - megszüntette. A megszüntető határozat ellen benyújtott panaszt a Pest Megyei Főügyészség nem találta megalapozottnak, azt 1998. október 21-én hozott, Nf. 4688/1998. számú határozatával elutasította.  
	A főkapitány összességében úgy foglalt állást, hogy a rendőrök megfelelően jártak el az ügyben.

2.	A legfőbb ügyész helyettese részben hasonló tartalmú tájékoztatást adott, mint az országos rendőrfőkapitány. Értesített azonban arról is, hogy a Budaőrsi Városi Ügyészség fent hivatkozott B. 596/1998. számú, 1998. április 17-i keltezésű, rendőri intézkedés elleni panaszt elutasító határozattal szemben sem a panaszos, sem annak jogi képviselője nem élt további jogorvoslattal, vagyis a döntésbe belenyugodtak.
	A legfőbb ügyész helyettes vezetője szerint azt utólag nem lehetett ellenőrizni, hogy a panaszos az ügyben eljáró városi ügyésztől ellentétes tájékoztatást kapott arra vonatkozóan, hogy a bérelt lakásba mikor mehet be, mikor állítható helyre az eredeti állapot. Az iratok sem tartalmaztak semmilyen adatot arról, hogy az ügyész bármilyen szóbeli felvilágosítást adott volna a panaszosnak. A történtek felderítését az is akadályozta, hogy az illetékes intézkedő ügyész azóta munkaviszonyát megszüntette.
	A helyettes legfőbb ügyész törvényesnek és megalapozottnak ítélte meg a panaszos által magánlaksértés miatt kezdeményezett nyomozás bizonyíték hiányában való megszüntetését és a határozat ellen előterjesztett jogorvoslati kérelem elutasítását is.

3.	Felülvizsgáltam a Budaőrsi Városi Ügyészség B. 596/1998. számú, 1998. április 17-én kelt panaszt elutasító határozatát. Megállapítottam, hogy a panaszos - mint bérlő - által tett büntető-feljelentés alapján a Budaőrsi Rendőrkapitányság 1521/1998. bü. szám alatt magánlaksértés vétsége miatt nyomozást folytatott a bérbe adóval szemben. Az ügyben a panaszos védője jogorvoslattal élt, mert szerinte a rendőrök mulasztottak akkor, amikor nem tettek semmit annak érdekében, hogy ügyfele a bérelt ingatlanba bejuthasson. A jogi képviselő álláspontja az volt, hogy a rendőröknek a panaszost haladéktalanul birtokba kellett volna helyezni és visszaállítani az eredeti állapotot. 
	A Budaőrsi Városi Ügyészség határozatában rámutatott, hogy a védő által kifogásoltak megalapozatlanok, a rendőrök nem követtek el mulasztást azzal, hogy a bérbe adott lakásban jelenlévő, tulajdonjogát igazoló bérbe adót a lakásból nem távolították el és a kétes jogi helyzetben lévő bérlőt karhatalmi intézkedéssel azonnal nem helyezték vissza birtokába. A határozatban az ügyész hivatkozott arra is, hogy a hatályban lévő rendőrségről szóló törvény értelmében a rendőr bebocsátás vagy hatósági határozat nélkül magánlakásba nem hatolhat be, kivéve amikor bűncselekmény elkövetésének megakadályozása, megszakítása vagy az elkövető elfogása, előállítása céljából az szükséges. Az adott esetben azonban azt a helyszínen nem lehetett megállapítani, hogy történt-e bűncselekmény vagy nem. Az ügyész szerint az ügyben rendőri intézkedés nem maradt el. 
4.	Áttekintettem a Budakörnyéki Ügyészség B. 596/1998. számú, 1998. augusztus 31-én kelt nyomozást megszüntető határozatát is. A határozat indokolási részében az ügyész megállapította, hogy a szóban forgó lakásbérlemény tulajdonosa ellen azért indult büntetőeljárás, mert a feljelentő a feljelentés írásba foglalásakor olyan nyilatkozatot tett, hogy 1998. április 4-én - mialatt ő családjával az épülőfélben lévő házában tartózkodott - a bérbe adó megjelent a bérlő (a panaszos) által bérelt lakásban és az ott tartózkodó bejárónőt elküldte, a zárakat kicserélte, megakadályozta őt a lakhatásban, illetve a lakásba való bejutásban, személyes tárgyait sem kapta meg.
	Az ügyész utalt arra is, hogy a nyomozást folytató Budaőrsi Rendőrkapitányság gyanúsítottként kihallgatta a panaszos által feljelentett személyt. A gyanúsított védekezésében előadta, hogy elszámolási vitában áll a feljelentővel (panaszossal). Eközben tudomására jutott, hogy a feljelentő több esetben úgy próbált tartozásaitól szabadulni, hogy éjszaka, családjával együtt, szó nélkül elhagyta az általa bérelt lakást anélkül, hogy adósságait rendezte volna. Emiatt ő a bérleti szerződést felmondta és több alkalommal - írásban és szóban is - felszólította a bérlőt, hogy a lakást hagyja el. A feljelentő a felszólításnak nem tett eleget. Kihallgatása alkalmával elmondta a feljelentett személy azt is, hogy 1998. április 4-én - a feljelentés napján - az egyik szomszédja értesítette, hogy a felejlentő - a lakás bérlője - és családja nagy bőröndökkel, csomagokkal elment. Ekkor arra gondolt, hogy a bérlő az ő lakásából is úgy távozott, hogy fennálló tartozását nem egyenlítette ki. Ezért élettársával a lakáshoz ment. Bekopogott, de nem nyitott ajtót senki. Ezután a lakás nála lévő kulcsával be akart menni. A kulcs a zárban megakadt. Élettársa lakatost hívott, aki a bejárati ajtó zárját megfúrta, az ajtót kinyitotta. Tekintettel arra, hogy a lakást nem akarta nyitva hagyni, a lakatossal azonnal másik zárat szereltetett fel. Közben a lakás hátsó helyiségéből kijött a házvezetőnő, aki közölte velük, hogy a bérlők nincsenek otthon.
A gyanúsított a nyomozó hatóság előtt elmondta azt is, hogy megkérte a házvezetőnőt, hogy értesítse a bérlőt a történtekről és arról, hogy jöjjön a lakásba, beszéljenek egymással valamint, hogy az új kulcsból adjon neki. A bérlőt a lakásban várták, ahová a bérlőn kívül a rendőrök is megérkeztek. Az intézkedő rendőröknek külön-külön elmondták a történteket, tőlük felvilágosítást kaptak, majd a rendőrök elmentek. A bérbe adó kihallgatásakor kijelentette, hogy nem az volt a szándéka, hogy a bérlőt és családját a lakásból kizárja, a zárcsere rajta kívül álló okból történt, a bérlőnek pedig azért nem adott kulcsot, mert a bérlő nem volt hajlandó vele szóba állni, a kulcsot nem vette át.
	A nyomozó hatóság az eljárás során tanúkihallgatásokat is végzett. A nyomozást megszüntető határozat indokolása rögzíti, hogy a gyanúsítottként kihallgatott személy élettársa tanúvallomásában megerősítette a gyanúsított által elmondottakat. A bérelt lakás ajtajának zárját kicserélő személy tanúként elmondta, hogy a lakás tulajdonosa és élettársa azzal keresték meg, hogy a lakásba szeretnének bemenni, de nem forog a zár. Ő is nehezen tudta forgatni a zárban a kulcsot, amikor pedig sikerült kivennie, azt már nem tudta a zárba visszahelyezni. Ekkor furta át a zárat és a lakástulajdonos élettársa hozott egy új zárszerkezetet. A tanú kijelentette azt is, hogy jelen volt akkor, amikor a tulajdonos megkérte a házvezetőnőt, hogy segítsen értesíteni a bérlőt. A lakatosként eljáró személy tanúvallomása tartalmazta továbbá, hogy a rendőrök jelenlétében a bérlő által kért ingóságokat bérbe adó a bérlőnek kiadta, amivel a bérlő észrevehetően nem értett egyet. Ez a tanú végül kijelentette, hogy ő értesítette a lakás tulajdonosát, hogy látta a bérlőt és családját a lakásból költözni.
	A szóban forgó határozat indokolása tartalmazza továbbá, hogy az ügyben tanúként kihallgatták a helyszínen intézkedő két rendőrt is. Elmondták, hogy utasításra mentek a feljelentő épülőfélben lévő házához, majd vele együtt mentek a bérelt ingatlanhoz. A bérbe adó már ott volt. A feljelentő és a feljelentett egymásnak ellentmondóan tájékoztatták őket problémájukról, a köztük fennálló vitáról. Vitájukat a helyszínen eldönteni nem tudták, azon kívül, hogy felvilágosították őket a lehetséges megoldásokról, más intézkedést nem tettek. A rendőrök kijelentették tanúként azt is, hogy a gyanúsított végig együttműködő volt, többször megpróbált egyezkedni a feljelentővel, aki nem volt hajlandó szóba állni vele.
	Az ügyész a határozatban rögzítette, hogy a feljelentők által alkalmazott házvezetőnőt nem tudták kihallgatni, mivel végleg otthagyta munkáltatóját - a panaszost -, tartózkodási helye a nyomozás során nem vált ismertté.
	Az ügyész a vallomások alapján arra a következtetésre jutott, hogy a tanúk elmondásai teljes mértékben alátámasztották a gyanúsított állítását az ingatlanba való bejutás körülményei és oka tekintetében. Az erre irányuló vallomások egybehangzóak voltak. A feljelentő nem volt a helyszínen amikor az általa bérelt lakás ajtajának zárját megfúrták, így ő a történteket már csak észlelte. Semmi nem cáfolta a gyanúsított azon védekezését, mely szerint a régi zár eltávolítása annak hibája miatt történt. Ugyancsak a tanúk vallomása utalt arra, hogy a feljelentő (panaszos) a helyszínen semmilyen együttműködésre nem volt hajlandó a lakás tulajdonosával. Ezért nem volt bizonyítható, hogy a lakás tulajdonosa bűncselekményt követett volna el a bérlő sérelmére.
	Végül a határozatot hozó ügyész megállapította, hogy miután a bérlő a lakásból eltávozott birtokvédelmet kért, melyet a Törökbálint Nagyközség Polgármesteri Hivatal jegyzője elutasított. Erre tekintettel a lakás tulajdonosának azon magatartása sem volt bűncselekmény, hogy az ingatlanba a bérlőt nem engedte vissza.
	A szóban forgó nyomozást megszüntető határozat indokolásából az a következetés is levonható, hogy kétséget kizárón nem lehetett bizonyítani a panaszos - hivatalunkhoz előterjesztett beadványában is hivatkozott - azon állítását, mely szerint az általa bérelt lakás tulajdonosa személyes ingóságaik között kutatott, azokat használta, személyes irataikat pedig - például útlevelüket - visszatartotta. Sőt, ennek ellenjezőjét - például, hogy a bérlő által kért ingóságokat a bérbe adó a bérlőnek kiadta - tanúk bizonyították. Tekintettel arra,  hogy az országgyűlési biztos nem büntetőügyben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A vizsgált ügyben ilyen jogsérelem nem merült fel. Ezekre figyelemmel a nyomozás megszüntetésének megalapozottságát nem vontam kétségbe. A panasz ezen részében nem állapítottam meg a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljárással összefüggő alkotmányos visszásságot. Ezen megállapításom azonban nem érinti a panaszosnak azt a jogát, hogy a lakásbérlemény tulajdonosával szemben jogosnak vélt kárigényét - ha eddig még nem tette meg - polgári bíróság előtt érvényesítse, esetleg - a számítógépében való adatoknak, információknak mások részére való kiadása miatt - a Budaőrsi Rendőrkapitányságon ellene büntető feljelentést tegyen.

5.	A panasz birtokvédelmi eljárással összefüggő részében - a jogi képviselőtől kapott tájékoztatás alapján - megállapítottam, hogy a panaszos 1998. március 3-án kelt levelében birtokvédelmet kért Kerepes Nagyközség Önkormányzata jegyzőjétől. A jegyző - elfogultság miatt - a Pest Megyei Közigazgatási Hivatalhoz fordult és kérte, hogy jelöljön ki más hatóságot az eljárás lefolytatására. Ennek a közigazgatási hivatal eleget tett. A hivatal kijelölése alapján a birtokvédelmi eljárást Gödöllő Város jegyzője folytatta le. A gödöllői önkormányzat - az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvényben meghatározott határidőn, 30 napon belül - az ügyben tárgyalást tartott. Ennek eredményeként az önkormányzat határozatot nem hozott, hanem a feleket egyezségre szólította fel. A panaszos tehát tudott a Kerepes Nagyközség Önkormányzat jegyzőjéhez benyújtott birtokvédelmi kérelme sorsáról, ismerte a Pest Megyei Közigazgatási Hivatal döntését arról, hogy a birtokvédelmi eljárást melyik hatóság folytassa le és tudomása volt a Gödöllői önkormányzat döntéséről is. Erre tekintettel a panasz ezen részét alaptalannak, illetve okafogyottnak tekintettem, a további vizsgálatot mellőztem.

6.	A megkeresett szervek vezetőinek tájékoztatását elfogadtam. Megállapítottam, hogy a Budaőrsi Rendőrkapitányság a panaszos 1998. április 4-én a délutáni, majd az esti órákban tett két bejelentése alapján eleget tett fellépési kötelezettségének, megtette a jogszabályban előirt intézkedéseket, lefolytatta a hatáskörébe tartozó eljárásokat. Ahhoz, hogy a panaszos és családja nem jutott be a bérelt lakásba, illetve onnan nem tudta elszállítani valamennyi ingóságát, a panaszos is hozzájárult azzal, hogy semmilyen együttműködésre nem volt hajlandó a lakás tulajdonosával, még a lakás új kulcsait sem volt hajlandó átvenni. A panaszos ezen magatartására, valamint arra tekintettel, hogy a rendőrök jelenlétében a bérlő által kért ingóságokat bérbe adó a bérlőnek kiadta, nem állapítottam meg sem a magánlakás sérthetetlenségéhez, sem a tulajdonhoz való jog sérelmét.
	A rendőrségre háruló feladatokat és a rendőr intézkedési, eljárási kötelezettségét alapvetően a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (Rtv.) szabályozza. E törvény 2. § (1) bekezdése szerint "A Rendőrség védelmet nyújt az életet, a testi épséget, a vagyonbiztonságot közvetlenül fenyegető vagy sértő cselekménnyel szemben, felvilágosítást és segítséget ad a rászorulónak. ..." Az Rtv. 13. § (1) bekezdése azt is előírja, hogy "A rendőr jogkörében eljárva köteles intézkedni vagy intézkedést kezdeményezni, ha olyan tényt vagy körülményt észlel, illetőleg hoznak tudomására, amely rendőri beavatkozást igényel...." A törvény 24. §-a a rendőrség segítségnyújtási kötelezettségét szabályozza. Eszerint: "(1) A rendőr köteles a feladatkörébe tartozó segítséget, illetőleg a hozzáfordulónak a tőle elvárható felvilágosítást megadni. (2) A magánérdekek védelme e törvény alapján csak akkor tartozik a Rendőrség hatáskörébe, ha a törvényes védelem az adott körülmények között más módon nem biztosítható, vagy ha a rendőri segítség nélkül a jog érvényesíthetősége meghiúsulna vagy számottevően megnehezülne." Az idézett jogszabályokat a panaszos ügyében eljáró rendőrök figyelembe vették. Ezt bizonyítja, hogy az első bejelentésre azonnal kivonultak a panaszos által bérelt lakáshoz. Ott olyan tényt vagy körülményt nem észleltek, amely rendőri beavatkozást igényelt volna. Miután azonban megállapították, hogy a bérbe adó és a bérlő között birtok vita támadt, tájékoztatták őket arról, hogy jogosnak vélt igényeiket egymással szemben bíróság előtt érvényesíthetik. Ezzel a helyszínre kiérkező rendőrök eleget tettek a tőlük elvárható felvilágosítási kötelezettségüknek. Megjegyzem, hogy a rendőrök intézkedése akkor lett volna szakszerűtlen, ha a bérbe adót kényszerítették volna a bérleménynek a bérlő birtokába adására. Ezzel ugyanis túllépték volna azt a hatáskört, amit az Rtv. 24. § (2) bekezdése a magánérdek védelme érdekében a rendőrség számára biztosít.
	Szóban forgó intézkedésük során a rendőrök tekintettel voltak az Rtv. 39. §-ában foglaltakra is. Ez a jogszabályhely a magánlakásban való intézkedés szabályait tartalmazza. A főszabály az, hogy "(1) A rendőr magánlakásba bebocsátás vagy hatósági határozat nélkül nem léphet be, illetve nem hatolhat be, ..." . Természetesen a törvény ez alól több kivételt tesz. Például segélyhívás esetén vagy öngyilkosság megakadályozása, bűncselekmény elkövetésének megakadályozása, megszakítása, vagy a bűncselekmény elkövetőjének vagy gyanúsítottjának elfogása és előállítása céljából, közveszély, továbbá az életet vagy testi épséget fenyegető közvetlen veszély elhárítása érdekében, végrehajtási eljárás lefolytatása céljából, az elővezetés végrehajtása érdekében a rendőr magánlakásban bebocsátás és határozat nélkül intézkedhet. A panaszos ügyében azonban egyikről sem volt szó. Az Rtv. 39. § (4) bekezdése azt is előírja, hogy "A magánlakásban való tartózkodás csak a feladat végrehajtásához szükséges ideig tarthat." A vizsgált ügyben a helyszínre érkező rendőrök a lakásba való belépésre hatósági határozattal nem rendelkeztek. A lakás tulajdonjogát igazoló bérbe adó azonban bebocsátotta őket a lakásba, ahol csak annyi ideig tartózkodtak, amíg megállapították a panaszos, valamint a lakás tulajdonosa közötti birtok vita tényét és megadták a feleknek a szükséges felvilágosítást. 
A panaszos bejelentése alapján a helyszínen eljáró rendőrök összességében a vonatkozó jogszabályoknak megfelelően jártak el, mulasztást nem követtek el, döntéseik nem sértették a panaszos jogbiztonsághoz, tisztességes eljáráshoz, magánlakás sérthetetlenségéhez való jogát.
	Megállapítottam viszont, hogy miután a panaszos a magánlaksértés miatt feljelentést tett bérbe adójával szemben és három kiskorú gyermekével megjelent a kapitányságon kérve a azonnali intézkedést a birtokba helyezéshez, a rendőrök indokolatlanul hosszas várakozást követően közölték csak vele, hogy halaszthatatlan nyomozati cselekmények foganatosítását semmi nem teszi szükségessé, a birtokba helyezésre pedig nincs a rendőrségnek hatásköre. Maga a közlés tartalma szakszerű és megalapozott volt. Ezt alátámasztja részben az előzőekben már hivatkozott azon körülmény, hogy birtok vita esetén a bíróságnak van hatásköre eljárni, másrészt az, hogy a Be. 130. § (2) bekezdése szerint "... halaszthatatlan nyomozási cselekményeknek van helye, ha a késedelem veszéllyel jár, így különösen a megkezdett bűncselekmény befejezésének, újabb bűncselekmény elkövetésének, az elkövető elrejtőzésének, a bizonyítékok eltüntetésének vagy megsemmisítésének megakadályozása érdekében. ..." A konkrét ügyben a késedelem veszélye nem állt fenn. Figyelemmel azonban a panaszos három kiskorú gyermeke azon jogos érdekére, hogy megkapják azt a védelmet és gondoskodást, amely megfelel az Alkotmány 67. § (1) bekezdésének, az éjszakai órákban való többórás várakoztatásuk közvetlenül veszélyeztette a gyermekeknek a jogállamisághoz, illetve a jogbiztonság követelményéhez, továbbá a gondoskodáshoz fűződő alkotmányos jogát. A Budaőrsi Rendőrkapitányságot ezen jogok maradéktalan biztosítása alól az sem mentesítette, hogy illetékességi területén olyan súlyos bűncselekményt követtek el, melyben haladéktalanul intézkedniük kellett a szolgálatban lévő rendőröknek. Sőt, az sem mentesítette a rendőri szervet, hogy a panaszos és családja - figyelemmel arra, hogy önként tartózkodtak ott - szabadon távozhatott volna a kapitányságról.
	Vizsgálatom során nem állapítottam meg, hogy a panaszos feljelentését jegyzőkönyvbe foglaló ügyeletes rendőr indokolatlanul hosszú idő után, a panaszost várakoztatva  járt volna el. A panaszos ilyen állítását az országos főkapitány cáfolta, az országgyűlési biztosnak pedig nincs módja, sem lehetősége további bizonyítékok beszerzésére. Ez utóbbi okok miatt nem állapítottam meg azt sem, hogy az ügyész a panaszosnak ellentmondó tájékoztatást adott arról, hogy a bérlő és a családja mikor helyezhető a lakásbérlemény birtokába.
	A panasz szóban forgó részeiben azokra az adatokra hagyatkoztam, melyeket a panaszos, valamint a főkapitányi és a legfőbb ügyész helyettesi vizsgálat nyújtott. Ezek pedig - mivel egymásnak ellentmondanak - nem tették lehetővé alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítását.
	A Budaőrsi Városi Ügyészség 1998. április 17-én hozott B. 596/1998. számú panaszt elbíráló határozatával összefüggésben azt állapítottam meg, hogy az eljáró ügyész megsértette a panaszosnak a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonsághoz, valamint a tisztességes eljáráshoz és a törvényes jogorvoslathoz való jogát. Ezen alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot azzal idézte elő az ügyész, hogy az Rtv. szabályain alapuló rendőri intézkedés hiányát kifogásoló panaszt a Be. szabályai szerint elbírálta, ezzel hatáskörét túllépte. Az Rtv. 93. § (2) kezdése szerint a rendőri intézkedés ellen benyújtott panasz tárgyában a rendőri szerv vezetője a panasz beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozattal dönt. A (3) bekezdés azt is előírja, hogy a határozat ellen a panaszos a közléstől számított 8 napon belül a felettes szerv vezetőjénél fellebbezéssel élhet. A felettes szerv a fellebbezés beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozatában az első fokú határozatot helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti. Az Rtv-ben biztosított jogorvoslati lehetőséggel tehát nem élhetett a panaszos és jogi képviselője annak ellenére, hogy a panaszosnak jogos érdeke fűződött ahhoz, hogy a rendőri intézkedés elmaradásának jogszerűségét az illetékes parancsnok késedelem nélkül, mielőbb kivizsgálja.

7.	A megállapított alkotmányos emberi jogokkal összefüggő visszásság, illetve annak közvetlen veszélye jövőbeni elkerülése érdekében az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 25. §-ára figyelemmel javaslom 
	- a legfőbb ügyésznek, hogy belső rendelkezésben hívja fel az ügyészségek vezetőinek figyelmét arra, hogy ha az állampolgár az Rtv-ben szabályozott rendőri intézkedést vagy annak elmulasztását panaszolja, minden esetben az Rtv. - és nem a Be. - szabályai szerint kell eljárni és aszerint kell a jogorvoslati lehetőséget is biztosítani. Ez független attól, hogy büntetőeljárás keretében, vagy azon kívül került-e sor a törvényben szabályozott rendőri intézkedésre vagy annak elmaradására.

	Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom 
	- az országos rendőrfőkapitánynak hívja fel a rendőri szervek vezetőnek figyelmét, hogy a rendőri állomány - lehetőség szerint - legyen figyelemmel annak a kiskorúnak a jogos érdekére, akinek szülei - különösen a késő esti vagy éjszakai órában - úgy kényszerülnek rendőri segítségre, hogy gyermeküket nem tudják más felügyeletére bízni, ezért velük együtt keresik meg a rendőrséget.
	Kérem a legfőbb ügyészt és az országos főkapitányt, hogy javaslatommal, illetve ajánlásommal kapcsolatos álláspontjukról, illetve intézkedéseikről az Obtv-ben meghatározott határidőn belül szíveskedjenek tájékoztatni.

Budapest, 2000. szeptember 8.

Gönczöl Katalin