OBH 2462/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Borza Bea

A vizsgálat megindulása

A panaszos azzal a kérelemmel fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, hogy az országgyűlési biztos folytasson vizsgálatot az Országos Pszichiátriai és Neurológiai Intézetben való beszállításának körülményeivel kapcsolatban történt - álláspontja szerint - sérelmes helyzet tisztázása érdekében. Panaszos intézetbe szállítását az Országos Mentőszolgálat a rendőrség bevonásával végezte, mely során "drasztikus beavatkozással" vezették a mentőautóhoz. Kérelmében panaszos az ideggyógyintézetbe beutaló okmányok nélkül való elszállítását, továbbá a rendőri fellépés indokoltságának kivizsgálását kérte.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16.§-ának (1) bekezdése alapján vizsgálatot kezdeményezetem, mert felmerült az Alkotmányban biztosított élethez emberi méltósághoz való jog sérelmének gyanúja.

A tényállás korrekt tisztázása érdekében megkerestem az Országos Pszichiátriai és Neurológiai Intézet főigazgatóját valamint az Országos Mentőszolgálat vezetőjét.

A megállapított tényállás

A panaszos beadványai, valamint a megkeresett szervek vezetői által nyújtott tájékoztatás és információ alapján a következő tényállást állapítottam meg.

1997. november 30-án reggel panaszos feleségének hívására érkeztek a mentők lakásukra, miután előző este durva szóváltás volt a házaspár között, mely során panaszos késsel fenyegette meg családját. A mentőegység mentőtiszt vezetője szerint kiérkezésükkor a család rendkívül rémültnek látszott. A családtagok felmutatták a rendelkezésükre álló pszichiátriai osztályra szóló beutalót is, s kérték az azonnali beszállítást. A helyszíni vizsgálat során a mentőtiszt megállapította, hogy a beteg tudata zavart, és mind magára, mind környezetére veszélyes (kezében ekkor még kést tartott). A mentősök megkísérelték a kórházba szállítást, ám a beteg hevesen ellenállt. Ekkor az egység vezetője kérte a rendőrség segítségét. A rendőrök megérkezésére a beteg agresszíven reagált, így a rendőrök testi kényszert alkalmaztak. A rendőri segítséggel történt elszállítást követően az Intézet a beteget orvosi beutalóval átvette. 

Mind az OPNI főigazgató-főorvosa, mind pedig az OMSZ Budapesti Mentőszervezete helyettes vezető főorvosa egybehangzóan állították, hogy a beteg állapota valóban indokolta a rendőrség közbejöttével történt beszállítást, mely során túlkapást nem tapasztaltak. 

A beteg felvétele első ízben történt a pszichiátriai osztályra, ahol az ügyeletes orvos krízis állapotot diagnosztizált, mely miatt panaszos azonnali felvétele indokolt volt. Ezt követően néhány nap múlva panaszos tüdőgyulladást kapott, így csak annak antibiotikus kezelését követően - mintegy két hét múlva - engedték adaptációs szabadságra. Panaszos pszichés állapotának lényeges javulását követően pedig - mind a beteg, mind hozzátartozói kérésére - január 12-én végleg hazaengedték.

Jogszabályi háttér

1972. évi II. törvény
az egészségügyről
(Hatályon kívül helyezve: 1998. június 30-tól)

33. § (1) Ha az orvos az általa vizsgált vagy kezelt személynél kóros elmeállapot tüneteit észleli, az érintett személyt pszichiátriai szakorvosi vizsgálat céljából járóbeteg-ellátó pszichiátriai gondozóintézetbe (a továbbiakban: pszichiátriai gondozóintézet) utalja be, vagy a 35. § (4) és (6) bekezdésében foglalt rendelkezések szerinti intézkedéseket teszi meg.
(2) Orvosi vizsgálatot az illetékes háziorvosnál, a 35. § (5) bekezdésében meghatározott sürgős szükség esetén bármely orvosnál az érintett személy, a törvényes képviselője, a hozzátartozója, valamint a környezetében lévő más személy is kezdeményezhet, ha kóros elmeállapotra utaló tüneteket észlel.

35. § (1) A pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vételnek
a) a beteg kérelmére,
b) sürgős szükség esetén,
c) a bíróság kötelező pszichiátriai intézeti gyógykezelést elrendelő határozata alapján
van helye.
(2) Az (1) bekezdés b)-c) pontja alapján a betegnek egészségügyi intézet pszichiátriai osztályán, vagy pszichiátriai rehabilitációt végző intézetben (a továbbiakban együtt: pszichiátriai fekvőbeteg-intézet) való elhelyezése rendelhető el.
(5) Sürgős szükség esete akkor állapítható meg, ha a beteg az elmeállapotának akut zavara következtében a saját vagy mások életére, testi épségére, illetőleg a környezetére közvetlen és súlyos veszélyt jelent, és a veszélyhelyzet csak az azonnali pszichiátriai intézeti gyógykezelésbe vétellel hárítható el.
(6) Az (5) bekezdésben meghatározott esetben az orvos a betegnek pszichiátriai fekvőbeteg-intézetbe történő szállítása érdekében a rendőrség közreműködését is igénybe veheti, ha bármely személy magatartása következtében az intézkedése egyébként nem vezetne eredményre.

Érintett alkotmányos jog

1949. évi XX. törvény
A Magyar Köztársaság Alkotmánya

54.§ (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
(2) Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, (...)

A vizsgálat megállapítása

A panasz alapjául szolgáló körülmények vizsgálata során az országgyűlési biztos általános helyettese arra keresett választ, hogy az orvosi beutaló alapján, pszichiátriai kezelésre szoruló beteg ember mentőszolgálat segítségével való beszállításakor alkalmazott módszerek, különösen a rendőrség beavatkozása arányban álltak-e a beteg állapotából fakadó sürgős szükség fennállása esetén igénybe vehető eszközökkel. Vizsgálni kellett továbbá azt, hogy sérült-e, s ha igen mely alkotmányos jog, és mindez okozhatott-e alkotmányos visszásságot.

Az országgyűlési biztosok gyakorlatában szükségessé vált annak megállapítása, hogy valamely alkotmányos jog sérelme mely feltételek fennállása esetén jelenti egyúttal alkotmányos visszásság egyidejű bekövetkezését. E szerint alkotmányos visszásság akkor állapítható meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlása az Alkotmányt sértő korlátozást szenvedett vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Visszásságot okoz a jogkorlátozás, ha nem az Alkotmány által megengedett célra irányul, illetve ha aránytalan, azaz túllépi az alkotmányos cél által megkívánt mértéket. Mindezen túl alkotmányos visszásságot okoz a korlátozás akkor is, ha egyáltalán nem korlátozható - u.n. abszolút - jogot, illetve feltétlenül érvényesülni rendelt elvet vagy tilalmat érint.

Jelen esetben az érintett alkotmányos jog - az élethez, emberi méltósághoz való jog - kiemelt jelentőségű, alapvető jog, mellyel kapcsolatban az Alkotmánybíróság a 8/1990.(IV.23.) számú AB határozatában kifejtette, hogy az ember veleszületett joga, s e jogot az u.n. "általános személyiségi jog" egyik megfogalmazásának kell tekinteni. Ugyancsak az Alkotmánybíróság állapította meg, hogy "az emberi élet és az emberi méltóság elválaszthatatlan egységet alkot és minden mást megelőző legnagyobb érték, e jog olyan oszthatatlan és korlátozhatatlan alapjog, amely számos egyéb alapjog forrása és feltétele." (23/1990(X.31.) AB hat.)

A mentőegység szakembere által megállapítottak szerint a panaszolt esemény időpontjában sürgős szükség esete állt fenn. Az idézett jogszabályhely alapján ez a beteg elmeállapotának akut zavarát jelenti, mely következtében saját vagy mások életére, testi épségére, illetőleg a környezetére közvetlen és súlyos veszélyt jelent. Ezért ez az állapot - ugyancsak a törvény rendelkezése szerint - megalapozhatja a rendőrség közreműködését akkor, ha egyéb módon az intézetbe szállítás eredménytelen. Annak eldöntése azonban, hogy a beteg állapota milyen eszközök igénybe vételét teszi indokolttá aktuális helyzetértékelés és szakmai protokoll határozza meg. Ennek felülvizsgálata ugyanakkor olyan szakmai, etikai kérdés, mely kizárólag a medicina hatáskörébe tartozik. Ebből következően annak megítélése, hogy adott esetben valóban indokolt volt-e a kifogásolt eljárás, nem jogi, hanem orvosi kérdésként merülhet fel. 

Természetesen az élethez és emberi méltósághoz való alapjog feltétlen védelme, ahogy az államnak, úgy valamennyi egészségügyi szolgáltató számára kötelesség. Ugyanakkor ennek bizonyos fokú korlátozása más, ugyancsak az élet, testi épség megóvása érdekében, jelen esetben nem sértett sem alkotmányos érdeket, sem alkotmányos kötelezettséget.

Mindebből következően a panasz alapjául szolgáló körülmények feltárása során az alkotmányos jogokkal összefüggésben felmerülő visszásság megállapítására - figyelemmel a fent kifejtettekre - nem kerülhetett sor.

Budapest, 1999. június 22.

Polt Péter