OBH 1990/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr.Kántor Ferenc
Az eljárás megindítása 

Panaszos  az országgyűlési biztoshoz intézett beadványában sérelmezte, hogy a második világháború alatt Szovjetunióban elhunyt, majd holttá nyilvánított  testvére után kért kárpótlást a törvényes határidőben, azonban kérelmét "érthetetlen indokkal elutasították". 
Mivel a rendelkezésemre álló iratok alapján a jogbiztonság megsértésére lehetett következtetni az ügyben vizsgálatot rendeltem el.
Az ügy tisztázása érdekében megkerestem a Központi Kárrendezési Iroda Békés megyei kirendeltségét.

A tényállás megállapítása

Panaszos személyi kárpótlási iránti igényt terjesztett elő a Békés megyei Kárrendezési Irodánál, testvérbátyja, Varga Mihály életének elvesztésével ért sérelem miatt. 

Panaszos állítása szerint kérelméhez csatolta a köröstarcsai önkormányzat által kiállított halotti anyakönyvi kivonatot, mely szerint bátyja "a második világháború áldozata lett", továbbá csatolta a szeghalmi járásbíróság P.K. 20666/61-4-es számú holttá nyilvánító végzését, mely szerint  "a halál időpontja 1944. július 15. napja, a haláleset és helye: ismeretlen, valahol Oroszországban".

Panaszos beadványában azt is állítja, hogy "igényünket azzal utasították el, hogy a  HM 572/33/2 BE. számú iratban és a Vöröskereszt K12491/98-as számú iratban illetve a nyilvántartásban nem szerepel" Varga Mihály neve.

Az országgyűlési biztos általános helyettesének megkeresésére a Békés megyei Kárrendezési Iroda igazgatója az ügyben azt a tájékoztatást adta, hogy  panaszos személyi kárpótlási igényét az 5072287-es számon iktatták, elbírálására még nem került sor. Panaszos testvére az orosz fronton halt meg 1944. július 15-én.  Panaszos ügyében a hivatalnál semmiféle határozat nem született.

Jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

Az 1997. évi  XXIX. törvény 1. §-a  szerint: "Egyösszegű kárpótlás jár az élet elvesztéséért, ha 
d)  sérelmet szenvedett a deportálás (2/A. §) vagy a kényszermunka (2/B. §) ideje alatt halt meg."
A törvény 2/B. §-ának  (1) bekezdése kimondja "Kárpótlás jár a szovjet szervek által történt kényszermunkára hurcolásért, a szovjet bíróság politikai indítékú ítélete vagy más szovjet hatóság intézkedése alapján végrehajtott szabadság elvonásért (a továbbiakban együtt: kényszermunka)." 

A 2/B. § (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy "Az (1) bekezdés alkalmazásában szovjet hadifogságba esett katonát 1945. augusztus 1-jétől kényszermunkára hurcoltnak kell tekinteni."

Az idézett törvényhelyek szerint a szovjet hadifogságba esett katonát 1945. augusztus 1-től kell kényszermunkára hurcoltnak tekinteni, akinek ezen időponttól történt életvesztése, a kárpótlás megállapításának olyan feltétele, mellyel panaszos testvére nem rendelkezett, mivel hogy a bírósági végzés szerint az életvesztés a törvényben meghatározott időpontnál előbb 1944. július 15. napján következett be. A törvényi feltételek hiányában panaszos elhunyt testvére után kárpótlásra nem tarthat igényt. 

Panaszos állítását - miszerint személyi kárpótlás iránti igényét elutasították - nem igazolja a Békés megyei  kárrendezési iroda tájékoztatása, mely szerint panaszos személyi kárpótlási ügyében határozatot nem hoztak, így a kérelmet el sem utasították. 

A már idézett törvény 14. §-ának (1) bekezdése azt rendeli, hogy "E törvény a kihirdetését követő 30. napon lép hatályba, rendelkezéseit a folyamatban lévő ügyekben is alkalmazni kell." 

A törvény 7. §-ának (1) bekezdése pedig úgy szól "A tv. 2. §-a (1) bekezdésének c) és d) pontja, továbbá a 3. §-a (1) bekezdésének c) pontja alapján lefolytatásra kerülő eljárásra az 1991. évi XXV. tv. 10-12. §-ában foglaltak az irányadók, a (2)-(8) bekezdésben meghatározott eltérésekkel."

Az 1991. évi XXV. törvény 12. §-ának (5) bekezdése és annak a) pontja azt rendeli, hogy " A hivatal az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályai szerint jár el, azzal az eltéréssel, hogy:
a) az ügyintézési határidő a kérelem benyújtásától számított hat hónap, amelyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat."

A már hivatkozott 1997. évi XXIX. törvény 1997. május 8. napján kihirdetésre került, s ezt követő  30. napon hatályba lépett. A kárpótlás iránti kérelmet az említett időpontot követő négy hónapon belül lehetett benyújtani. 

Panaszos kérelmét még az említett határidő lejártát megelőzően 1997. szeptember 9. napján benyújtotta a Békés megyei kárrendezési hivatalnál, ahol a kérelmet az eljáró ügyintéző átvette. 

Az 1991. évi XXV. törvény már idézett 12. §-ának (5) bekezdésében meghatározott idő alatt panaszos kérelmét a kárpótlási hivatalnak el kellett volna bírálnia,  azaz  legkésőbb 1998. III. 8. napjáig  panaszos kérelme tárgyában határozatot kellett volna hoznia. A Hivatal ezt elmulasztotta, s az ügyintézési határidőt sem hosszabbította meg kellő indok hiányában. 

Az ügy elintézésre törvényben megállapított határidőt elíró már hivatkozott jogszabályok rendelkezései megtartásának elmulasztásával az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal megsértette az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezés alapvető elemét jelentő jogbiztonság elvét.

Az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII.15.) ÁB. számú határozatának  indokolásában elvi éllel szögezte le:

"Az államigazgatási eljárást szabályozó törvények nem biztosítanak sem jogorvoslati lehetőséget, sem más hatékony jogi eszközt – még a kérelemre indult eljárásokban sem – az ügyfélnek arra, hogy a közigazgatási határozat meghozatalát – a jogszabályokban előírt elintézési határidő huzamos idejű elmulasztása okán – kikényszeríthesse. 

Nincs alanyi joga a kérelmezőnek arra, hogy a közigazgatás hallgatása esetén ügyének eldöntése érdekében valamilyen jogorvoslattal élhessen. A döntés hiánya miatt nem nyújthat be fellebbezést, s nem kérhet bírósági felülvizsgálatot sem. Ezen jogorvoslati eszközök igénybevételét ugyanis a törvények – kiemelten az Áe. 62., 71. és 72. §-ai – csak a már meghozott határozat megtámadása céljából teszik lehetővé.

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama – előre kiszámítható legyen. 

Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon."

Ajánlás

Az előidézett alkotmányos visszásság megszüntetése érdekében a következő ajánlást teszem:

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. §-ának (1), (2), (3) bekezdésére hivatkozással felkérem a Központi Kárrendezési Iroda Főigazgatóját, panaszos kárpótlási ügyében az elsőfokú eljárás haladéktalan lefolytatására és határozat meghozatalára, továbbá arra, hogy ajánlásom tekintetében kialakított érdemi állásfoglalásáról, illetve megtett intézkedéséről ajánlásom kézhezvételétől számított 30 napon belül  tájékoztatni szíveskedjék.

Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost valamint  a Központi Kárrendezési Iroda Főigazgatóját illetve a Békés megyei Kárrendezési Iroda Igazgatóját is tájékoztattam.

Budapest, 1998. április 15.

Dr. Polt Péter