OBH 1866/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Endrődi Zsuzsa

Az eljárás megindulása:

Panaszos 1997. novemberében fordult hozzám azzal a panasszal, hogy özvegy testvére V. F.  temetésén nem tudott ott lenni, mert a köztemetés időpontjáról az önkormányzat nem tájékoztatta. Sérelmezte azt is, hogy testvérét feleségének sírjába szerette volna temettetni, de nem volt lehetősége erről rendelkezni. Szeretné testvérét áttemettetni a másik sírba, és a temetésen az elhunyt gyermekeivel együtt részt venni, de ennek költségét nem tudja viselni. Kéri segítségemet ahhoz, hogy testvérét méltóan eltemethesse.

Érintett alkotmányos jog:

1. A Magyar Köztársaság  független demokratikus jogállam, melyből következik a jogbiztonsághoz való jog. Jelen esetben panaszosnak az a joga, hogy a köztemetés során eljáró hatóságok és a szolgáltató őt kellően tájékoztassák.

2. A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. Az emberi méltóság része a kegyeleti jog gyakorlása, jelen esetben a hozzátartozók joga ahhoz, hogy halottaikat méltóan eltemethessék.

Alkalmazott jogszabályok: 

1. A szociális igazgatásról és a szociális ellátásról szóló 1993. évi III. törvény (a továbbiakban szociális törvény) 48. § (1) bekezdése:  A haláleset helye szerint illetékes települési önkormányzatnak kell gondoskodnia annak a vagyontalan személynek közköltségen történő eltemettetéséről, akinek nincs vagy nem lelhető fel tartásra köteles és képes hozzátartozója.  

A tartásra köteles és képes személy a szociális törvény 4. § (1) bekezdésének g.) pontja szerint  az a közeli hozzátartozó ( házastárs, élettárs, az egyeneságbeli rokon, az örökbe fogadott a mostoha- és  a nevelt gyermek, az örökbefogadó, a mostoha-és a nevelőszülő) akinek családjában az egy főre jutó jövedelem a tartási kötelezettség teljesítése mellett meghaladja az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének kétszeresét, továbbá a tartást szerződésben vállaló, illetve az a személy is, akit a bíróság tartásra kötelezett.

2.  A házasságról, a családról és a gyámságról szóló 1952. évi IV. törvény ( továbbiakban családjogi törvény) 60. § (1) bekezdése, mely szerint rokonaival szemben, az alábbi rendelkezésekben meghatározott körben, az jogosult tartásra, aki magát eltartani nem tudja
és akinek tartásra kötelezhető házastársa nincs. 

61. § (1)-(4) bekezdés: A tartásra jogosultat rokonai közül elsősorban leszármazói kötelesek eltartani. Amennyiben tartásra kötelezhető leszármazói nincsenek, eltartása felmenő rokonait terheli. Az a rokon, amelyik a tartásra jogosulthoz a leszármazás rendjében közelebb áll, a tartás kötelezettségében a távolabbit megelőzi. 

Azt a kiskorút akinek tartásra kötelezhető egyenes ági rokona nincs, nagykorú testvére köteles eltartani; ez a kötelezettség azonban csak annyiban terheli, amennyiben ezt saját maga, házastársa és tartásra rászoruló egyenes ági rokonai tartásának veszélyeztetése nélkül teljesíteni képes. 
Az idézett rendelkezésekből következik, hogy a tartásra jogosultat nem valamennyi rokona köteles tartani, hanem az a legközelebbi egyenes ági rokont terheli. Az oldalági rokonok közül a nagykorú testvért terheli a kiskorú testvér javára tartási kötelezettség, ha már nincs más rokon, aki a testvért eltartani képes. Panaszos a fentiek értelmében  nem tartásra kötelezett személy. 

3. A temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény 41. § (1) bekezdésének b.) pontja, mely szerint felhatalmazást kap a kormány, hogy rendeletben állapítsa meg - többek között - a közköltségen történő temetés szabályait.

A megállapított tényállás:

Panaszos testvére, - aki a XXI. kerületben lakott - utcai balesetet szenvedett. Az Országos Mentőszolgálat a IX. kerületi Merényi Gusztáv Kórházba szállította, majd a szakszerű ellátás érdekében a Honvéd Kórházba. A balesetet szenvedett személynél nem volt irat. Panaszosunk vitte be a személyi igazolványát a kórházba, és közölte, hogy ő a legközelebbi hozzátartozó. Ott miután nevét felírták, tájékoztatták, hogy a testvére nincs látogatható állapotban, az intenzív osztályon fekszik. A sérült állapota a kezelés ellenére rosszabbodott és 1997. április 23-án elhunyt. Panaszos nem tudta vállalni testvére temetési költségeit, ezért segítséget kért a családsegítő központtól, ahol arról tájékoztatták, hogy kérhet köztemetést. Felhívták a Kórház  patológiáját, és bejelentették, hogy a panaszos a temetés költségeit  nem tudja vállalni.
Az elhunyt elváltan élt,  kiskorú gyermekeit  nevelőszülők nevelték, édesanyjuk sem él már.
Panaszos a gyermekekkel együtt szeretett volna jelen lenni a temetésen, ezért többször érdeklődött a XIII. kerületi Önkormányzatnál, de mindig azt a választ kapta, hogy még nem érkeztek meg az iratok. Megnyugtatták, hogy a megjelölt hozzátartozót értesíteni fogják a  temetés  időpontjáról. Panaszos azt is elmondta az önkormányzatnak, hogy testvére feleségének a sírjába szeretné temetni az urnát.  Panaszos miután hiába várta az értesítést, újra felhívta a családsegítő segítségével a XIII. kerületi Önkormányzatot, ahol arról tájékoztatták, hogy testvérét már eltemették. Felhívták a temetkezési vállalatot, ahol ezt megerősítették. Tájékoztatták arról is, hogy három hónap múlva kiadják az urnát, ha szeretné máshol eltemetni. Panaszos a temetést intéző önkormányzathoz fordult, de írásban azt a választ kapta, hogy az elhunyt hamvainak átszállításához nem tudnak segítséget nyújtani, azt  a temetkezési vállalatnál panaszosnak kell kezdeményeznie. Arról is tájékoztatták, hogy utólagosan hozzátartozó jelentkezése esetén a temetés költségeit is neki kell viselnie. Ő azonban továbbra sem tudta  a költségeket  vállalni. 

A vizsgálat megállapításai:

A XIII. kerületi Önkormányzat Szociális és Gyámügyi Osztályán (a továbbiakban: Önkormányzat) tartott helyszíni vizsgálat során  áttanulmányozott iratok és Budapest Rendőrfőkapitányának tájékoztatása alapján a következőket állapítottam meg:

Panaszos testvérének halála ügyében a Budapesti V. kerületi Rendőrfőkapitányság Rendkívüli Haláleseti Alosztálya államigazgatási eljárás lefolytatását rendelte el. Ez a Honvédség Központi Kórház Patológiai Osztályának bejelentése alapján történt. 
Az átjelentőhöz a Kórház csatolta az ambuláns nyilvántartást és a zárójelentést. A hatósági boncolást az eljárást folytató rendőri szerv rendelte el, mely határozattal a holttest eltemetésére szolgáló engedélyt is kiadta.
A rendelkezésre álló hiányos adatokból egyértelműen nem lehetett megállapítani az elhunyt személyazonosságát, ezért a rendőrhatóság a baleset helyszínén adatgyűjtést és tanúkutatást végzett. Az adatgyűjtés során meghallgatták az elhunyt volt élettársát is. Az élettársi kapcsolat már megszűnt, de a családdal való jó kapcsolat továbbra is fennmaradt. Az ő segítségével az elhunyt azonosítása megtörtént. Az élettárs kérte, hogy az eljárást megszüntető határozatot részére továbbítsák, mivel az elhunyt hivatalos ügyeit ő szokta intézni, egyben a hozzátartozók tájékoztatását is vállalta.     

Hatósági feladatként a temettető, illetve a hozzátartozó felkutatása érdekében felkeresték a panaszost, aki elmondta, hogy a baleset délutánján egy ismerősétől tudta meg, hogy bátyját kórházba szállították. A temetéssel kapcsolatban úgy nyilatkozott, hogy arról anyagi helyzete miatt nem tud gondoskodni. Az eljáró nyomozó tájékoztatta, hogy ebben az esetben az elhunyt temetéséről a halál helye szerinti XIII. kerületi Polgármesteri Hivatal gondoskodik. Panaszos a felvilágosítást tudomásul vette, arra vonatkozóan, hogy a temetésen részt kívánna venni, utalást nem tett. Az eljárás befejezéséről szóló  határozatot az élettárs címére küldték meg.

Az eljárással kapcsolatban keletkezett azon iratok között, melyeket a kórház, valamint a SOTE Igazságügyi Orvostani Intézet (továbbiakban: SOTE IOI) a rendőrhatóság részére megküldött, a panaszos illetve más hozzátartozó, vagy temettető neve nem szerepelt. A hozzátartozó személye a rendőrségi eljárás során vált ismertté.

Az eltűnt személyek felkutatásának és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásának rendjéről szóló 23/1994. (X. 26.) BM rendelet a rendőrhatóságnak a köztemetést végző önkormányzat részére nem ír elő értesítési kötelezettséget. Az önkormányzatot a SOTE IOI az általa kiállított halottvizsgálati bizonyítvánnyal értesíti és átiratban kéri a köztemetés megrendelését. A bizonyítvány hozzátartozó (temetést intéző) rovatát a SOTE IOI munkatársa az ügy előadójának a hozzátartozó, illetve temettető személy kilétére vonatkozó közlése alapján tölti ki. A vizsgált ügyben az előadó tájékoztatta a SOTE IOI Nyilvántartási Iroda vezetőjét, hogy az elhunytnak hozzátartozója van, de az nem tudja vállalni a temetés költségeit, ezért a megfelelő rovatba a XIII. kerületi Polgármesteri Hivatal került bejegyzésre.
A Budapesti Rendőrfőkapitány vizsgálata során megállapította, hogy panaszos sérelme a SOTE IOI által a polgármesteri hivataloknak megküldendő halottvizsgálati bizonyítvány hozzátartozó (temetést intéző) rovatának félreértelmezett kitöltéséből adódott. Az eset kapcsán a Budapesti V. kerületi Rendőrkapitányság Rendkívüli Haláleseti Alosztály vezetője javaslatot tett a SOTE IOI Nyilvántartási Iroda vezetőjének, hogy a jövőben a halottvizsgálati bizonyítványhoz csatolt köztemetést kérő átiraton a felkutatott hozzátartozókat minden esetben jegyezzék fel, valamint jelöljék azt is, hogy az adott személy a temetés költségeit vállalni tudja-e.

A Fővárosi Temetkezési Vállalat Rt. munkatársától telefonon kapott tájékoztatás szerint, ha a köztemetést elrendelő határozatban megjelölik az elhunyt hozzátartozójának nevét és címét,  akkor rendszerint táviratilag értesítik  a temetés helyéről és idejéről. Természetesen nincs akadálya annak sem, hogy a hozzátartozó már meglévő sír esetén meghatározza a temetés helyét is.  Panaszost erről az iratokból megállapíthatóan nem tájékoztatták. 
A XIII. kerületi Önkormányzat Szociális és Gyámügyi Osztályának vezetője szerint a Polgármesteri Hivatal nem kutatja a hozzátartozót, ha azt nem nevezik meg a halottvizsgálati bizonyítványon. 
A Rendkívüli Haláleseti Alosztály vezetőjének azon javaslata, amely szerint a köztemetést kérő átiraton tüntessék fel az ismert hozzátartozó nevét valóban megelőzheti a panaszoséhoz hasonló sérelmek kialakulását.
A vizsgálat során azonban az a meggyőződésem alakult ki, hogy a  vonatkozó jogszabályok nem tartalmaznak olyan rendelkezéseket, mely a köztemetés esetén garantálná az elhunyt hozzátartozója számára a kegyeleti jog gyakorlását.
Az alkotmányos jogok érvényesítését nem lehet kizárólag az eljáró hatóságok mérlegelésére bízni, azokat egyértelmű rendelkezésekkel kell biztosítani.
Ezért a hasonló esetek elkerülése érdekében a következő ajánlásokat teszem:

1. Felkérem az egészségügyi minisztert vegye fontolóra, hogy az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvénynek a halottakkal kapcsolatos rendelkezései végrehajtásáról, valamint a rendkívüli halál esetén követendő eljárásról szóló miniszteri rendelettervezet 19. § (3) bekezdése tartalmazza azt az előírást, hogy az eltemetésre nem képes hozzátartozót is fel kell tüntetni a halottvizsgálati bizonyítványon, valamint az 1. számú mellékletben szereplő halottvizsgálati bizonyítvány rovatait úgy alakítsák át, hogy a hozzátartozó és a temetést intéző személye külön-külön kerülhessen megnevezésre.

2. Felkérem a belügyminisztert, hogy a temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény 41. § b. pontja szerinti felhatalmazás alapján készülő kormányrendelet tervezetében a köztemetésre vonatkozó szabályok kidolgozása során az eljáró hatóságok, valamint a  hozzátartozók jogait és kötelezettségeit pontosan határozzák meg.

Panaszos elmondása szerint a Családsegítő Központ segítségével többször érdeklődött az önkormányzatnál a köztemetés időpontjáról, de mindig azzal nyugtatták meg, hogy majd értesítik. Miután a temetés helyéről és idejéről nem szerzett tudomást panaszos azzal a kéréssel fordult az önkormányzathoz, hogy legyenek segítségére az elhunyt áttemetési költségeinek viselésében. Kérését elutasították, és arról tájékoztatták, hogy a hozzátartozó jelentkezése esetén a temetés költségeit is neki kell viselnie. A tájékoztatás ellenkezik a szociális törvénynek az Alkalmazott jogszabályok c. fejezetben leírtakkal. Az ott kifejtettek szerint panaszos nem kötelezhető a temetés költségeinek viselésére. Tekintettel arra, hogy a panaszost   nem kötelezték a költségek viselésére az ajánlástól eltekintek, de felkérem a XIII. kerületi Önkormányzat jegyzőjét, hogy köztemetés esetén fordítson figyelmet a hozzátartozók pontosabb tájékoztatására. Egyben kérem, hogy a körülmények ismeretében ismételten vizsgálja meg panaszosnak az áttemetésre vonatkozó kérelmét, illetőleg annak teljesíthetőségét.

Budapest, 1999. július 26.

Gönczöl Katalin