OBH 1837/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr.Kántor Ferenc
Az eljárás megindítása

Panaszos az országgyűlési biztoshoz intézett beadványában azt sérelmezte, hogy édesapja mint hadifogoly a Szovjetunióban meghalt, s az e címen beadott kárpótlás iránti kérelmét az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal (OKKH) határozattal nem bírálta el, s ezáltal a hivatal megfosztotta őt a jogorvoslati lehetőségétől.

Mivel a rendelkezésemre álló iratok alapján a jogbiztonság (Alkotmány 2. § (1) bekezdés) és ezen keresztül a jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § (5) bekezdés) lehetett következtetni, az ügyben vizsgálatot rendeltem el.  Az ügy tisztázása érdekében rövid úton megkerestem a Központi Kárrendezési Irodát (KKI).

Megállapított tényállás

Panaszost - 1993. június 11-én OKKH-hoz érkezett levelére - ez utóbbi arról tájékoztatta 1993. július 20-án kelt levelében, hogy édesapja után az 1992. évi XXXII. törvény 5. § (1) bekezdése alapján csak édesanyja nyújthatott volna be kárpótlás iránti igényt, mint túlélő házastárs.

OKKH 1997. július 17-én kelt levelében ismételten és részletesen tájékoztatta panaszost, hogy 1997. július 7-én hatályba lépett az 1992. évi törvényt módosító 1997. évi XXIX. törvény. A tájékoztató egyebek mellett kitért arra is, hogy a kárpótlás iránti kérelmet mely időpontig és hogy "adatlapon" kell benyújtani, s hogy az adatlapot hol és milyen áron lehet megvásárolni, továbbá, hogy a törvény módosítását követően ki és milyen sérelem elszenvedése miatt jogosult a kárpótlásra, illetve arra is, hogy panaszos levelében jelzett igénye elfogadására a jogszabály nem ad módot.  A KKI 1998. IV. 24-én az országgyűlési biztos megkeresésére azt a választ adta, hogy az 1997. évi XXIX. törvény hatálya alá tartozó személyi kárpótlás iránti kérelme panaszosnak a KKI-nál nincs nyilvántartva. 

A jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

Az 1992. évi XXXII. törvény kihirdetésének időpontja: 1992. VI. 2. napja. A törvény akkor hatályos szövege szerint (21. § (1) bekezdés) a törvény a kihirdetés napját követő 30. napon lép hatályba. 

A törvény 14. § a) pontja szerint a kárpótlás iránti kérelmet a törvény hatálybalépését követő négy hónapon belül - 1992. XI. 1. napjáig - lehetett benyújtani. 

Az idézett törvény 5. § (1) bekezdése szerint kárpótlásra a túlélő házastárs jogosult.  A túlélő házastárs - 1991-ben bekövetkezett halála miatt - kárpótlás iránti kérelmet nem terjeszthetett elő. Panaszos pedig a törvényben a kérelem benyújtására megállapított jogvesztő határidő leteltét, 1992. XI. 1. napját követően több mint 7 hónappal később - 1993. június 11-én - kelt levelével fordult az OKKH-hoz, mely a törvény végrehajtására kiadott 111/1992. (VII.1.) kormányrendelet 9. § (1) bekezdésben meghatározottak szerint előterjesztett kérelemnek nem tekinthető. 

A vizsgálat megállapította azt is, hogy panaszos az 1992. évi XXXII. törvénynek az 1997. évi XXIX. törvénnyel történt módosítását követően sem adott be kárpótlás iránti kérelmet annak ellenére, hogy az OKKH panaszost a kérelem benyújtásával együtt járó teendőkről írásban részletesen tájékoztatta. 

Mivel panaszosnak nem volt az OKKH-nál az idézett jogszabályok előírásainak megfelelően benyújtott kérelme - csak érdeklődő levélnek minősíthető iratai  melyekre mindkét alkalommal időben megfelelő tájékoztatást kapott - OKKH-nak nem volt olyan kötelezettsége, hogy kérelem hiányában - mert a kárpótlási eljárás kérelemre indul - panaszos részére határozatot hozzon. Mivel OKKH-nak nem volt határozathozatali kötelezettsége, ezért eljárása panaszos jogorvoslati jogát nem sértette. 

A vizsgálat feltárta, hogy ha panaszos személyi kárpótlás iránti kérelmet az előírt határidőben és tartalommal előterjesztette volna, részére elhunyt édesapja után kárpótlás ez esetben sem lenne megállapítható, tekintettel arra, hogy a Nyírbátori Járásbíróság Pk.50.97/1964-4. számú végzése szerint panaszos édesapja "mint hadifogoly 1945. január 7-én Benderi (Beszarábia) táborban meghalt". Ehhez képest pedig az 1997. évi XXIX. törvénnyel módosított 1992. évi XXXII. törvény 2/B. §-ának (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy "A szovjet hadifogságba esett katonát 1945. augusztus 1. napjától kell kényszermunkára hurcoltnak tekinteni", mely az életvesztés miatt a kárpótlást megalapozza. Panaszos édesapja pedig 1945. augusztus 1. napja után, hanem ezt megelőzően 1945. január 7-én halt meg.

A vizsgálat megállapította, hogy az ügyben az OKKH eljárása a jogszabályoknak megfelelő, alkotmányos visszásságot nem vet fel, ezért panaszos beadványát alkotmányos visszásság hiányában el kell utasítanom.

Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, valamint a KKI főigazgatóját is tájékoztattam. 

Budapest, 1998. április 27.

Gönczöl Katalin