OBH 1410/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Izafé Éva

Az eljárás megindulása

A panaszos beadvánnyal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, sérelmezve, hogy Balaton községben lévő ingatlanát nem tudja birtokba venni, mellyel kapcsolatban az  önkormányzat eljárását kifogásolta.
Az ügy kapcsán az Alkotmányban biztosított tulajdonhoz való jog megsértésének gyanúja miatt indult eljárás. Az iratok beszerzése az önkormányzat segítségével megtörtént, tekintve, hogy panaszos többszöri kérésre sem szolgáltatott pontos adatokat.

A megállapított tényállás 

A kérdéses ingatlan Balaton községben található, a Kossuth L. utcában, mely eredetileg a panaszos nagyszüleinek tulajdonát képezte. Az ingatlan 1952-ben állami tulajdonba került, majd később, az 1957. évi 28. tvr. alapján az államosítás alól mentesült. A nagyszülők holtnak nyilvánítása csak 1988. július 28-án történt meg, arra való hivatkozással, hogy az elhalálozás valószínűsíthetően 1944-ben következett be. Az önkormányzat tájékoztatása szerint az épület sorsában bekövetkezett változás időpontja 1989. Kifejezett kérésem ellenére az önkormányzat semmiféle tájékoztatást nem adott arról, hogy 1952-től 1989-ig az épület milyen célra került hasznosításra. Az önkormányzathoz benyújtott iratokban a panaszos erre tett utalást, így iskola, orvosi rendelő, szolgálati lakás és rendőrségi épület megjelöléssel. A panaszos és az önkormányzat között per volt folyamatban a károk megtérítésére, mely per azzal zárult, hogy az 1961-ben bejegyzett jelzálog erejéig jogosult a panaszos megtérítésre, így a döntés értelmében az 1961-ben bejegyzett és a Magyar Állam javára szóló jelzálogot törölni kell. A per 1995. évben lett jogerős. Az iratok között szereplő tulajdoni lap, mint egyszerűsített határozat 1999. április 7-én kelt, tehát 4 év múlva realizálódott a jelzálog törlése. A jelzálog törlésének hiányát az önkormányzat is észlelte, és 1999-ben lépéseket tett a földhivatali eljárás lefolytatására. Ennek eredményeként a jelzálog törlése megtörtént, de az épület állagában már olyan mérvű romlás következett be, hogy az épület egy része mára összedőlt. Az iratokból megállapítható, hogy a tényleges birtokbaadás 1993. október 20-án az önkormányzat közreműködésével megtörtént, annak a személynek a részére, akit a panaszos megnevezett.

Az ügy jogszabályi háttere

1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről 
A jogképesség megszűnése; A holtnak nyilvánítás
23. § Az eltűnt személyt bírósági határozattal holtnak lehet nyilvánítani, ha eltűnésétől számítva öt év eltelt anélkül, hogy életbenlétére utaló bármilyen adat ismeretes volna.

1972. évi 31. törvényerejű rendelet az ingatlan-nyilvántartásról, egységes szerkezetben a végrehajtására kiadott 27/1972. (XII. 31.) MÉM rendelettel
Tvr. 14. § (1) Az ingatlanhoz kapcsolódó jog vagy tény keletkezését, módosulását, illetve megszűnését kérelemre kell bejegyezni.
(2) A bejegyzést a jogszabályban meghatározott határidőn belül - ha jogszabály másként nem rendelkezik, vagy a felek megállapodásából más nem következik - az köteles kérni, aki ezáltal jogosulttá válik. Kérheti a bejegyzést az is, akinek ez a bejegyzett jogát érinti.
(4) A bejegyzés tárgyát képező jogra vagy tényre vonatkozó határozat alapján az eljáró hatóság (bíróság, közjegyző, bírósági végrehajtó) kéri a bejegyzést az ingatlan fekvése szerinti földhivataltól.
(5) A kérelmet a benyújtó mindaddig visszavonhatja, amíg abban a földhivatal nem határozott. Ha a bejegyzés folytán más személy vált volna jogosulttá, a kérelem visszavonásához az ő hozzájárulása is szükséges.
(6) A földhivatal a nyilvántartott jogoknak és tényeknek a tényleges állapottal való egyezőségét hivatalból is ellenőrizheti. A hivatalból feltárt eltérés rendezésére - feltéve, hogy ahhoz bírósági eljárás nem szükséges - az érdekelt határozattal kötelezhető.
(7) A földhivatal a jelzálog-hitelintézet jelzálogjog bejegyzésére vagy törlésére irányuló kérelmét soron kívül intézi el.

Az érintett alkotmányos jog

1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmánya
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

A vizsgálat megállapításai

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése a következők szerint rendelkezik: Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [kivéve a bíróságot: 29. § (1) bek], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Későbbiekben a 25. § rögzíti: Ha az országgyűlési biztos álláspontja szerint az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze fölösleges, nem egyértelmű rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára (hiányosságára) vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra, illetve az állami irányítás egyéb jogi eszköze kiadására jogosult szervnél a jogszabály (állami irányítás egyéb jogi eszköze) módosítását, hatályon kívül helyezését vagy kiadását.

A vizsgálat során megállapítottam, hogy a hatóság és közszolgáltató intézkedése a panasszal nem hozható összefüggésbe, tekintettel arra, hogy 1993. október 20-án  az önkormányzat az ingatlan kulcsait a panaszos által megnevezett személy részére kiszolgáltatta, melynek során az is rögzítésre került, hogy a panaszos és az önkormányzat között lévő bírósági eljárás további folytatásától a panaszos eláll, kártérítési igényét a továbbiakban nem az önkormányzattal szemben kívánja érvényesíteni. A jegyzőkönyvben foglalt megállapodás során az önkormányzat nem hatóságként járt el, a panaszos részére jogot és kötelezettséget nem állapított meg. A panaszos, mint tulajdonos öröklés jogcímén csak 1989-ben került az ingatlan-nyilvántartásba, egy 1988. július 28-án kelt bírósági végzés alapján. A holtnak nyilvánítás a Ptk. hatálybalépésétől, de már megelőző szabályozással is rendezett volt. A Ptk. hatálybalépéséig hatályban volt a háború folytán szükségessé vált kivételes holtnak nyilvánítási szabályok  megállapításáról szóló 12.200/1948. (XII.4.) Korm. rendelet, mely ugyancsak eligazítást és megoldást adhatott a sajnálatosan 1944-ben elhurcolt  tulajdonosok hozzátartozói részére a jogviszonyok rendezésére. 
Az iratok alapján megállapítható, hogy a jelzálog törlése mintegy 5 évet vett igénybe, melyet végül az önkormányzat lépése oldott meg azzal, hogy az ítélet alapján a törlésről intézkedett. A jelzálog törlésének alapjául szolgáló döntés a panaszosnak is rendelkezésére állt, így lehetősége lett volna a földhivatalhoz való azon kérelem benyújtására, melyben szorgalmazza a jelzálog törlését, amennyiben azt a bíróság elmulasztotta. 
Az ügy szempontjából lényeges körülmény az a közel negyven év, amely idő alatt a panaszos ténylegesen nem volt birtokon belül, rendelkezési jogát nem gyakorolhatta. Az is tény ugyanakkor, hogy a vonatkozó és felhívott szabályok alapján, az államosítás megszüntetését követően sem tett intézkedéseket a holtnak nyilvánítás, a bérleti díj megállapítása vagy az ingatlan kiürítése érdekében. Az sem elhanyagolható körülmény, hogy a polgármester nem válaszolt arra a kérdésemre, hogy az elmúlt évtizedek alatt ki vagy mely szervezet, mettől-meddig milyen célra használta az épületet. A bírósági eljárás során ezt a bíróság sem tudta megállapítani egy olyan épület vonatkozásában, mely a község frekventált helyén található és panaszos pontos felsorolást tett az épületben elhelyezett különböző tanácsi, állami intézmények működéséről.
Hatóság vagy közszolgáltatást végző szerv sérelmes eljárása, illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása nem volt megállapítható, ezért panaszos kérelmét el kellett utasítani. 

Budapest, 2000. március 1.

Dr. Polt Péter