OBH 1295/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Csóré Erika

Az eljárás megindulása
	A panaszos sérelmezte a vele szemben 1998. február 6-án foganatosított rendőri intézkedést. Különösen kifogásolta, hogy előállították vérvételre, tiltakozása ellenére két alkalommal vért vettek tőle és a rendőrök sértő, durva hangnemben beszéltek vele.
	A panasz alapján felmerült a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, a tisztességes eljáráshoz, a szabadsághoz és az emberi méltósághoz való jog sérelmének gyanúja. Ezért vizsgálatot rendeltem el. Ennek során a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivataltól és a Fővárosi Főügyészségtől iratokat szereztem be.

Érintett alkotmányos jogok
	A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.).
	A szabadsághoz és a személyi biztonsághoz való jog (Alk. 55. § /1/ bek.)
	Az emberi méltósághoz való jog (Alk. 54. § /1/ bek.).

A vizsgálat megállapításai
	A vizsgálatom során beszerzett iratokból megállapítottam, hogy a panaszos 1998. február 6-án 22 óra 40 perc körüli időben, a BWD 339 frsz-ú személygépkocsival a Budapest, Rottenbiller utcában közlekedett a Damjanich utca irányából a Rákóczi út irányába. A szóban forgó időpontban a Rottenbiller utcában két rendőr járőrözési és közúti jármű ellenőrzési szolgálatot látott el. A személygépkocsit vezető panaszost a rendőrök fényjelzéssel megállásra szólították fel, mert a gépkocsival bizonytalan úttartással haladt. A panaszos az úttest szélén tartózkodó rendőröktől mintegy 20-30 méterre, a járdára felhajtva leparkolt, majd gépkocsijából kiszállva, a rendőröket a járdán várta. A rendőrök a panaszost igazoltatták.  Megállapították, hogy a járműben egyedül a panaszos közlekedett, ő vezette a gépkocsit, utasa nem volt. A rendőrök a panaszos leheletén alkohol szagot éreztek. Ezért véralkohol vizsgálat céljából előállították a BRFK VI.-VII. kerületi Rendőrkapitányságra. A kapitányság véralkohol vizsgálatra szolgáló mérő berendezése azonban nem volt működőképes. Ezért a két járőr úgy döntött, hogy a panaszost átszállítják a Csengeri utcai orvosi rendelőbe a vér levételére. Az orvosi rendelőbe egyszeri vérvétel történt, mert az egyik járőr észlelte, hogy az ügyeletes orvos és az asszisztensnő a panaszost ismerősként üdvözölte, a levett vér kezelése során nem a szokásos módon jártak el, a vérvételről szóló jegyzőkönyvet hiányosan töltötték ki. Az intézkedést foganatosító járőrök minderről tájékoztatták a kapitányság ügyeletes tisztjét és engedélyt kértek arra, hogy a panaszost másik orvosi rendelőbe szállítsák a másodszori vér levételére. Az ügyeletes a kezdeményezéssel egyetértett. Így a panaszost elszállították a rendőrség igazgatási központjának orvosi ügyeletére. Ott azonban nem vettek tőle vért, mert az ügyeletes orvos helyszínen volt, visszaérkezésének időpontja bizonytalan volt. Ezért a panaszost a két járőr tovább szállította a Magyar Honvédség Katonai Kórházába, de a kórház nem fogadta őket. Végül a rendőri intézkedés megkezdése után kb. 3 óra elteltével, a BRFK Gyorskocsi utcai épületében, a fogdaorvosi ügyeleten vették le a második vérmintát a panaszostól. A panaszost 1998. február 7-én 2 óra 35 perckor szabadon bocsátották.
	Az előállításról készült rendőri jelentés "parancsnoki vélemény" részében leírtakból  megállapítottam továbbá, hogy a panaszossal szemben eljáró rendőrök intézkedését a parancsnok felülvizsgálta és azt jogszerűnek minősítette. Egyetértett a parancsnok azzal is, hogy a két járőr ittas járművezetés szabálysértés elkövetése miatt feljelentést tegyen a panaszos ellen.
	Az iratok között szerepel a BRFK XII. kerületi Rendőrkapitányság Igazgatásrendészeti Osztály mint első fokú Szabálysértési Hatóságnak 1998. június 15-én kelt, 152-405/1998. szabs. számú határozata is. A határozat szerint a hatóság a panaszost ittas járművezetés szabálysértés miatt - tárgyalást követően - 14.000 Ft pénzbírsággal sújtotta. Ezen kívül öt hónapra visszavonta a szabálysértési hatóság a panaszos F 683619 számú vezetői engedélyét. A határozat indokolási része tartalmazta, hogy az orvosszakértői vélemény szerint a panaszos 1998. február 6-án 22 óra 45 perckor úgy vett részt a közlekedésben, hogy vérében 0,46 ezrelék etilalkohol koncentráció volt. 
	Megállapítottam azt is, hogy a panaszos hivatali visszaélés és jogellenes fogvatartás miatt büntető feljelentést tett a Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatalban a vele szemben 1998. február 6-án intézkedő ismeretlen rendőrök ellen. A nyomozó hivatal a Nyom. 187/1998. számú, 1999. február 24-én kelt határozatában a nyomozást - bűncselekmény hiányában - megszüntette. A határozat indokolásában a nyomozó hivatal - az előzőekben már részletezett tényállás rögzítése mellett - rámutatott, hogy a panaszos által sérelmezett rendőri intézkedés ideje alatt tőle két alkalommal, két orvosi rendelőben vettek vért. Azt azonban kétséget kizáróan nem lehetett megállapítani a nyomozás során, hogy a Csengeri utcai orvosi rendelőben vért vevő orvossal és asszisztensével szemben a rendőrök bizalmatlansága megalapozott volt-e. Nem vált egyértelművé az sem a büntetőeljárásban, hogy az intézkedő rendőrök visszaéltek-e hivatali helyzetükkel és megvalósították-e a jogellenes fogvatartás büntetőjogi tényállását. A nyomozó hivatal arra alapozta döntését, hogy intézkedésük során a rendőrök a panaszos alkoholos befolyásoltságát észlelték, vagyis jogszerűen döntöttek az intézkedéssorozat foganatosításáról, később pedig bizonyossággal megállapították a szabálysértés elkövetését is. Mindebből azt a következtetést is levonta a nyomozó hatóság, hogy a panaszos előállításának jogszerűtlensége, illetve az elhúzódó véralkohol vizsgálat miatt a fogvatartás időtartama nem volt indokolatlanul hosszú. 
	A fővárosi főügyész tájékoztatott arról is, hogy a szóban forgó nyomozás megszüntetése miatt a panaszos, mint feljelentő nem élt panasszal.
	Tekintettel arra,  hogy az országgyűlési biztos nem büntetőügyben eljáró hatóság, nincs lehetősége az ilyen ügyben hozott határozatok ténybeli alapjának vizsgálatára és a bizonyítékoknak a nyomozó hatóságok, konkrét esetben az ügyészségi nyomozó hivatal helyett történő további mérlegelésére. A mérlegelési jogkör természetesen nem korlátlan. Alkotmányossági probléma akkor merül fel a mérlegeléssel összefüggésben, ha az alkotmányos elveket vagy jogokat sért. A rendőrök ellen panaszos által kezdeményezett büntetőeljárással összefüggésben ilyen jogsérelem nem merült fel. Ezért a nyomozó hivatal nyomozást megszüntető határozatának megalapozottságát nem vontam kétségbe, alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg. A szóban forgó nyomozást megszüntető határozatban foglaltakra, valamint arra figyelemmel, hogy a büntetőeljárás tárgya azonos volt a hivatalunkhoz előterjesztett panasz tárgyával, a további vizsgálatot mellőzöm. 
	Fontosnak tartom kiemelni azonban, hogy a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV törvény (Rtv.) 33. § (2) bekezdés c) pontja alapján a rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja, "akitől bűncselekmény gyanúja vagy szabálysértés bizonyítása érdekében vizeletvétel vagy véralkohol-vizsgálat céljából vérvétel, valamint műtétnek nem minősülő módon egyéb mintavétel szükséges;..." Az Rtv. 33. § (3) bekezdése azt is kimondja, hogy "A Rendőrség az előállítással a személyi szabadságot csak a szükséges ideig, de legfeljebb 8 órán át korlátozhatja. Ha az előállítás célja még nem valósult meg, indokolt esetben ezt az időtartamot a rendőri szerv vezetője egy alkalommal 4 órával meghosszabbíthatja. Az előállítás időtartamát a rendőri intézkedés kezdetétől kell számítani." A törvény idézett rendelkezéseit a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet 38. §-a kiegészíti a következőkkel: "(1) Ha az előállított az Rtv. 33. § (2) bekezdés c) pontban írt vizsgálatnak önként aláveti magát, és a rendőri szervhez történő előállítására más ok nem áll fenn, a vizsgálat után el kell bocsátani. (2) A vizsgálat céljából előállított személytől a mintavétel, szükség esetén - törvényben meghatározott keretek között - kikényszeríthető. Ilyenkor a mintavételre rendőrorvost, ahol ez nem lehetséges, vagy késedelmet okoz, ott az állami egészségügyi szolgálat orvosát kell igénybe venni. (3) Ha a mintavétel ittas járművezetés elkövetése miatt válik szükségessé, a vérvételt egy óra elteltével meg kell ismételni; vér- és vizeletvizsgálatot kell kérni akkor, ha az italfogyasztás időpontja tisztázatlan, vagy az italfogyasztás és vérvétel között négy óránál több idő telt el." 
	A panaszossal szemben 1998. február 6-án és 7-én eljáró járőrök a szóban forgó jogszabályi előírásokra figyelemmel voltak. Intézkedésük jogi alapját az Rtv. 33. § (2) bekezdés c) pontja képezte, hiszen közúti ellenőrzés során a panaszos leheletén alkohol szagot éreztek, ami felvetette az ittas járművezetés szabálysértése elkövetésének gyanúját. A gyanú megalapozottá tétele érdekében szükség volt a véralkohol vizsgálathoz a vér levétele, amit előállítással foganatosítottak. 
	A panaszos személyi szabadságának 1998. február 6-án 22 óra 45 perctől 1998. február 7-én 2 óra 35 percig való korlátozása sem volt jogellenes, mert az a jogszabályban előírt 8 óra időtartamot nem haladta meg, illetve csak a szükséges ideig, vagyis addig tartott, amíg a Rendőrség Szolgálati Szabályzata 38. § (3) bekezdésben szabályozottak szerinti kétszeri vérvétel megtörtént. 
	Vizsgálatom során nem állapítottam meg azt sem, hogy a rendőrök durva, megalázó hangnemben beszéltek volna a panaszossal. Az országgyűlési biztosnak nincs módja, sem lehetősége, hogy a panaszos ezen állítását kétségen kizáróan bizonyítása. Így a panasz ezen részében azokra az adatokra hagyatkoztam, melyeket a panaszos és a beszerzett iratok nyújtottak. Ezek pedig - mivel egymásnak ellentmondanak - nem tették lehetővé alkotmányos joggal összefüggő visszásság megállapítását.
	A két járőr tehát részrehajlás nélkül, körültekintően járt el a panaszossal szemben. Intézkedésükkel nem sértették meg sem a jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság követelményét, sem a tisztességes eljáráshoz, a személyi szabadsághoz, az emberi méltósághoz való alkotmányos alapjogokat. 
	Összességében az ügyben nem állapítottam meg az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvényben megjelölt és az országgyűlési biztos fellépését igénylő alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot. A vizsgálatot befejeztem, ajánlást nem teszek.

Budapest, 2000. május 18.

Gönczöl Katalin