OBH 963/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

A.L. 1998. február 10-én azért fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, mert magára nézve sérelmesnek találta az igazságügyminiszter azon döntéseit, melyekkel az két alkalommal - a köztársasági elnökhöz való felterjesztés nélkül - elutasította A.L. kegyelmi kérelmeit. 
Tekintettel arra, hogy a beadványban foglaltak az Alkotmány 64.§ által biztosított, a kérelem illetve panasz előterjesztéséhez fűződő jog sérelmének gyanúját vetették fel, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16.§-ának (1) bekezdése alapján az ügyben vizsgálatot indítottam.  

A megállapított tényállás

A.L.-t a Csongrád Megyei Bíróság Katonai Tanácsa, majd a Legfelsőbb Bíróság állami szerv önálló intézkedésre jogosult tagja által elkövetett vesztegetés bűntette miatt főbüntetésként hat hónapi, végrehajtásában egy évi próba időre felfüggesztett, börtön fokozatban végrehajtandó szabadságvesztésre, és huszonötezer forint pénzmellékbüntetésre, valamint lefokozásra ítélte. A.L. 1996. szeptember 16-án nyújtott be kegyelmi kérelmet, melyben a büntetett előélethez fűződő hátrányok alóli mentesítést és a mellékbüntetés alóli mentesítést kérte. A köztársasági elnök 1996. november 20-án kelt határozatában elutasította A.L. kegyelmi kérelmét. A.L. a hat hónapi, végrehajtásában egy év próbaidőre felfüggesztett szabadságvesztés hátrányos jogkövetkezményei alól az 1 évi próbaidő letelte után, a Btk. 102.§ (1) bekezdése alapján, 1997. június 18-án mentesült. A.L. 1997. július 24-én, majd augusztus 26-án a lefokozás mellékbüntetés alóli mentesítés érdekében újabb kegyelmi kérelmet nyújtott be. Az Igazságügyminisztérium a kérelmet egyik alkalommal sem terjesztette fel a köztársasági elnökhöz, mert a miniszter álláspontja szerint a lefokozás mellékbüntetés alóli mentesítésre a kegyelmi eljárás során nem kerülhet sor. Az igazságügyminiszter döntését a következőkkel indokolta: "A lefokozás mellékbüntetés az arról szóló értesítés kézhezvételével végrehajtottá vált. Az erre vonatkozó szabályokat a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény tartalmazza. E törvény 53. § f.) pontja alapján a szolgálati viszony megszűnik büntetőeljárás keretében alkalmazott lefokozás alkalmazásával is. A hivatásos állományba való visszavételről szóló 64.§ (1) bekezdése nem ad lehetőséget a szolgálati viszonyba történő visszavételre. A hivatkozott jogszabályhelyre figyelemmel egyértelmű, hogy a lefokozás mellékbüntetés végrehajtásával az ügy a büntetőjog köréből kikerült, és a szolgálati jogviszony szabályozási körébe került át. (...) A büntetőeljárásról szóló, többször módosított 1973. évi I. törvény 400. § (1) bekezdése alapján kegyelem iránti előterjesztést az igazságügyminiszter akkor tehet a köztársasági elnökhöz, ha a kegyelmi kérelem a büntetőeljárás megszüntetésére, a büntetés elengedésére, mérséklésére, illetve a büntetett előélethez fűződő hátrányok alóli mentesítésre irányul. Tehát az egyéb büntetőjogi következmények, (mint például intézkedések) és a büntetésekhez kapcsolódó további következmények (mint jelenleg a szolgálati jogviszonyból fakadóak) alóli mentesítésre az igazságügyminiszternek felterjesztési, illetve a köztársasági elnöknek kegyelmezési jogköre nincs.  

Az ügy jogszabályi háttere

1949. évi XX. törvény A MAGYAR KÖZTÁRSASÁG ALKOTMÁNYA

30/A. § (1) A köztársasági elnök
k) gyakorolja az egyéni kegyelmezés jogát,

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről

A büntethetőséget megszüntető okok

32. § A büntethetőséget megszünteti
a) az elkövető halála,
b) az elévülés,
c) a kegyelem,
d) a cselekmény társadalomra veszélyességének megszűnése vagy csekéllyé válása,
e) a törvényben meghatározott egyéb ok.

A büntetés végrehajtását kizáró okok

66. § A büntetés végrehajtását kizárja
a) az elítélt halála,
b) az elévülés,
c) a kegyelem,
d) a törvényben meghatározott egyéb ok.

91/A. § A büntetés végrehajtásának kegyelemből történt felfüggesztése esetén a végrehajtás elrendelésére a felfüggesztett büntetés végrehajtására vonatkozó rendelkezést [91. § (1) bek. b) és c) pontja és (3) bek.] megfelelően alkalmazni kell.

Mentesítés a büntetett előélethez 
fűződő hátrányok alól

A mentesítés hatálya

100. § (1) A mentesítés folytán az elítélt mentesül azon hátrányos következmények alól, amelyeket az elítéléshez jogszabály fűz.
(2) A mentesített személy büntetlen előéletűnek tekintendő, és nem tartozik számot adni olyan elítéltetésről, amelyre nézve mentesítésben részesült.
(3) Újabb bűncselekmény elkövetése esetén a mentesítés nem terjed ki azokra a hátrányos következményekre, amelyeket e törvény a korábbi elítéléshez fűz.

A mentesítés módja

101. § Az elítélt mentesítésben részesülhet
a) a törvény erejénél fogva,
b) bírósági határozat alapján,
c) kegyelem útján.

A mentesítés egységessége
105. § Mellékbüntetés alkalmazása esetén az elítélt a büntetett előélethez fűződő hátrányok alól mindaddig nem mentesül, illetőleg nem mentesíthető, amíg a mellékbüntetés végrehajtása be nem fejeződött vagy végrehajthatósága meg nem szűnt. Ez a rendelkezés nem vonatkozik a pénzmellékbüntetésre, ha előzetes bírósági mentesítést mondanak ki, valamint a foglalkozástól, illetőleg a járművezetéstől eltiltásra.

A kegyelmi mentesítés

106. § A köztársasági elnök az elítéltet kegyelemből mentesítésben részesítheti akkor is, ha e törvény szerint ennek egyébként nincs helye.

A katonai mellékbüntetések
130. § (1) Katonával szemben - ha a közügyektől nem tiltják el - a következő mellékbüntetések is alkalmazhatók:
a) lefokozás,
A lefokozás

131. § (1) A lefokozással a katona elveszti a rendfokozatát.
(2) Lefokozást akkor kell alkalmazni, ha az elkövető a rendfokozatra méltatlanná vált.

1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról

Kegyelmi eljárás

400. § (1) Kegyelem iránti előterjesztést - hivatalból vagy kérelemre - a büntetőeljárás megszüntetésére a vádirat benyújtásáig a legfőbb ügyész, azt követően az igazságügyminiszter, a büntetés elengedésére vagy mérséklésére, illetőleg a büntetett előélethez fűződő hátrányok alóli mentesítésre az igazságügyminiszter tehet a köztársasági elnökhöz.
(2) Kegyelmi kérelmet a terhelt, a védő, valamint a terhelt hozzátartozója terjeszthet elő.
(3) A kérelmet a büntetőeljárás megszüntetése iránt az ügyben eljáró hatóságnál, a büntetés elengedésére vagy mérséklésére, illetőleg a büntetett előélethez fűződő hátrányok alóli mentesítésre az elsőfokon eljárt bíróságnál kell előterjeszteni.
(4) A hatóság a kegyelmi eljárás során a terheltnek a kegyelmi döntéshez szükséges személyes adatait beszerzi.

A figyelmeztetés foganatosítása

401. § (1) A döntéshez szükséges adatokat tartalmazó iratokat, valamint a kegyelmi kérelmet
a) a vádirat benyújtásáig a hatóság a legfőbb ügyészhez,
b) a vádirat benyújtása után a bíróság az igazságügyminiszterhez
felterjeszti.
(2) A büntetés elengedése vagy mérséklése iránti kérelem, illetőleg előterjesztés esetén az igazságügyminiszter elrendelheti a büntetés végrehajtásának a köztársasági elnök döntéséig történő elhalasztását vagy félbeszakítását.
(3) A legfőbb ügyész, illetőleg az igazságügyminiszter a kegyelmi kérelmet a köztársasági elnökhöz akkor is felterjeszti, ha a kegyelem gyakorlása iránt nem tesz előterjesztést.
401/A. § Ha a büntetőeljárás kegyelemből történő megszüntetését a hatóság hivatalból kezdeményezte, a terhelt az eljárást megszüntető határozat kézbesítésétől számított nyolc napon belül kérheti az eljárás folytatását.

1996. évi XLIII. törvény a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról

53. § A szolgálati viszony megszűnik:
f) büntetőeljárás keretében szolgálati viszony megszüntetés, lefokozás vagy közügyektől eltiltás alkalmazásával;

1979. évi 5. törvényerejű rendelet a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény hatálybalépéséről és végrehajtásáról

A kegyelem

19. § (1) Ha a köztársasági elnök az elítéltet kegyelemben részesíti, a büntetőjogi következmények [Btk. 100. § (3) bek.] - ellenkező rendelkezés hiányában - az ítéletben kiszabott büntetéshez igazodnak.
(2) Ha a köztársasági elnök a szabadságvesztés végrehajtását kegyelemből próbaidőre felfüggeszti, a próbaidő, illetve a mentesítés hatályának beálltához - a törvény szerint - szükséges időtartam a kegyelmi elhatározás keltének napján kezdődik.
(3) A vagyonelkobzás tekintetében adott kegyelem folytán az elkobzott vagyon visszaszáll arra, akitől elkobozták.

1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról

A katonai mellékbüntetések végrehajtása

80. § A lefokozást, a szolgálati viszony megszüntetését, a rendfokozatban való visszavetést és a várakozási idő meghosszabbítását az illetékes miniszter (országos hatáskörű szerv vezetője), illetőleg a megfelelő személyügyi hatáskörrel rendelkező parancsnok hajtja végre.

A vizsgálat megállapításai

I. A vizsgálat terjedelme és célja

A vizsgálat szempontjából releváns sérelemnek az igazságügyminiszter döntéséből fakadó azon, - a panaszos számára - hátrányos következményeket tekintettem, amelyek lényege az volt, hogy a kegyelem iránti kérelem nem jutott el a döntésre jogosult szervhez. A kegyelmi kérelem pozitív elbírálásához senkinek nincsen Alkotmányban biztosított joga, a pozitív döntés elmaradását tehát saját vizsgálatom szempontjából sem tekinthettem  alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelemnek. A kérelemhez való alkotmányos jogosultság sérelmének megállapítását azonban nem befolyásolja a kérelem panaszos számára kedvezőtlen elbírálásának lehetősége. 
Annak a kérdésnek az eldöntése szempontjából, hogy az igazságügyminiszter eljárása okozott-e alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot, a következőkből indultam ki: Az országgyűlési biztosok gyakorlatában alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság akkor állapítható meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog gyakorlása az Alkotmányt sértő korlátozást szenvedett, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a jogkorlátozás, ha nem az Alkotmány által megengedett célra irányul, illetve ha aránytalan, vagyis túllépi az alkotmányos cél által megkívánt mértéket. (Alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz a korlátozás akkor is, ha egyáltalán nem korlátozható (abszolút) jogot, illetve feltétlenül érvényesülni rendelt elvet vagy tilalmat érint. Ez utóbbi fordulatnak azonban a konkrét esetben nincs jelentősége.) A vizsgálat során ezért összevetettem a kérelemhez való alkotmányos jogot ért sérelmet és azt az indokot, amelyre a sérelmet okozó szerv hivatkozott. A vizsgálat első lépésben annak megállapítását célozta, hogy Alkotmány által megengedett célra irányulónak minősíthető-e az igazságügyminiszter azon döntése, amellyel kizárja a kegyelmi kérelem köztársasági elnökhöz való eljutását, arra hivatkozva, hogy "az egyéb büntetőjogi következmények, (mint például intézkedések) és a büntetésekhez kapcsolódó további következmények (mint jelenleg a szolgálati jogviszonyból fakadóak) alóli mentesítésre az igazságügyminiszternek felterjesztési, illetve a köztársasági elnöknek kegyelmezési jogköre nincs". 
Amennyiben a  hatósági (közszolgáltatói) intézkedés illetve határozat alapja egy kifejezett jogszabályi rendelkezés, akkor az országgyűlési biztos, eljárása során, a jogszabályi rendelkezés külön részletes vizsgálata nélkül, nem adhat választ arra a kérdésre, hogy a vizsgált intézkedés mennyiben tekinthető alkotmányos cél által vezéreltnek. Ugyanakkor azt is megállapítottam, hogy - egyenlőre kizárólag a jogalkalmazás szintjén vizsgálódva - a kifejezett jogszabályi rendelkezésbe ütköző alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelem-okozás nem tekinthető alkotmányos cél által vezéreltnek. Ha tehát a vizsgálat arra a megállapításra vezet, hogy az érintett jogalkalmazó szerv nem tartotta be a jogszabályi rendelkezéseket, akkor ebből egyrészt az következik, hogy a jogszabály mögöttes vizsgálatára - legalábbis ebben a lépésben - nincs szükség, másrészt a jogszabályi rendelkezések figyelmen kívül hagyása eleve kizárja az alkotmányos célhoz kötöttséget, így mindenképpen visszásság megállapításának alapjául szolgál a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal összefüggésben.  Ha pedig a figyelmen kívül hagyott jogszabály közvetlenül vagy közvetve valamely Alkotmányban biztosított jog védelmét szolgálja, akkor a jogszabályi rendelkezés negligálása értelemszerűen vezet a visszásság megállapításához más alkotmányos jogokkal összefüggésben is. A vizsgálat során ezért a továbbiakban azt a kérdést kellett tisztázni, hogy az igazságügyminiszter a jogszabályi rendelkezések betartásával járt-e el.

II. A kegyelem a Btk. rendelkezései között háromféle összefüggésben merül fel, jellegét tekintve többféle jogi hatással bír. A köztársasági elnök kegyelmezési joga kiterjed mind az eljárási, mind a végrehajtási kegyelemre, de kegyelemből mentesíthet a büntetett előélethez fűződő hátrányok alól is. Egyrészt a kegyelem a büntethetőséget megszüntető okok egyike. A büntethetőséget megszüntető okok a ténylegesen létrejött bűncselekmény után keletkeznek és akadályozzák meg az elkövető büntetőjogi felelősségre vonását. A kegyelemről büntethetőséget megszüntető okként csak a büntetőeljárás jogerős befejezése előtt beszélhetünk. Az eljárás jogerős befejezését követően alkalmazott ún. végrehajtási kegyelem a büntetés végrehajtását zárja ki részben vagy egészben. A büntetés kiállását követően kerülhet sor az ún. kegyelmi mentesítésre, ami lényegében az elitélt rehabilitációjának egyik módja. A mentesítés lényege az, hogy annak beálltával a mentesített személynek újból lehetősége nyílik mindazon jogok megszerzésére, amelyekhez a büntetlen előéletű állampolgároknak is joga van. Az elítélés kapcsán elvesztett jogosultságát azonban nem nyeri vissza. Bár vizsgálatom szempontjából nem volt jelentősége, megállapítottam, hogy a vizsgált esetben nyilvánvalóan nem eljárási kegyelem iránti kérelemről volt szó, hiszen a büntetőeljárás más jogerősen lezárult. Azt a kérdést, hogy a vizsgált esetben a kegyelem melyik fajtájának gyakorlásáról lett volna szó, saját vizsgálatom szempontjából a következők miatt minősítettem irrelevánsnak: 
A vizsgálat szempontjából releváns sérelemnek azt a körülményt tekintettem, hogy a kegyelem iránti kérelem nem jutott el a döntésre jogosult szervhez. Ebből a szempontból pedig annak volt jelentősége, hogy az igazságügyminiszter lényegében tartalmi indokokra hivatkozva  érdemben elbírált egy kegyelmi kérelmet és lezárta ezzel a kegyelmi eljárás egy formai jellegű szakaszát. 
A kegyelmi elhatározás joga a köztársasági elnököt illeti meg. A legfőbb ügyész és az igazságügyminiszter a kegyelem iránti kérelmet akkor is köteles a köztársasági elnökhöz felterjeszteni, ha a kegyelemben részesítéssel nem értenek egyet. A kegyelmezési jogkör az Alkotmány rendelkezései szerint az államhatalom, illetve a Köztársasági Elnök kivételesen alkalmazható eszköze, mellyel az elítélt javára beavatkozhat a büntetés végrehajtásának folyamatába. Az állam, illetve a köztársasági elnök kegyelmezési jogköre korlátlan, vagyis bárki, aki bűncselekményt követett el, kegyelmet kaphat. Korlátot e körben csak az jelent, hogy a kegyelmezési jogkör gyakorlója kizárólag a hatályos jog keretei között járhat el, illetve a kegyelem alkalmazása folytán csak a hatályos jog által ismert büntetés állapítható meg. Ezek a megállapítások a kegyelem mindhárom formájára irányadóak. A kegyelmi mentesítésnek a törvényi vagy bírósági mentesítéstől eltérően, nincs törvény által szabályozott feltétele. Mindezekből pedig az következik, hogy az igazságügyminiszter a kegyelmi jogkör egyik fajtájánál sem rendelkezik a kérelem érdemi elbírálásának jogával. 
Amint azt az Alkotmánybíróság már több határozatában kifejtette, (ld. pl. 25/1992. (IV.30.) AB határozat) a jogállamiság egyik fontos alkotóeleme a jogbiztonság, amely egyebek között megköveteli, hogy
- az állampolgárok jogait és kötelességeit a törvényben megszabott módon kihirdetett és bárki számára hozzáférhető jogszabályok szabályozzák,
- meglegyen a tényleges lehetőség arra, hogy a jogalanyok magatartásukat a jog előírásaihoz tudják igazítani. A jogbiztonság e két alapvető követelménye közül bármelyiknek a figyelmen kívül hagyása összeegyeztethetetlen az Alkotmány 2. § (1) bekezdésével. A jogbiztonság követelményéből meghatározott kötelezettségek hárulnak mind a jogalkotó, mind a jogalkalmazó szervekre. A jogbiztonság követelményéből a jogalkalmazó szervekre háruló kötelezettségek minimumának tekinthető a kifejezett jogszabályi rendelkezések betartása. A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény kifejezett rendelkezést tartalmaz arra vonatkozóan, hogy a legfőbb ügyész, illetőleg az igazságügyminiszter a kegyelmi kérelmet a köztársasági elnökhöz akkor is felterjeszti, ha a kegyelem gyakorlása iránt nem tesz előterjesztést. 
Az Alkotmány 64.§-ban foglalt kérelemhez való jogból kizárólag eljárási jellegű garanciák vezethetőek le, a kérelem kérelmező számára kedvező elbírálásához való jogosultság - és így a kérelem címzettjeként megjelölt szerv ilyen irányú kötelezettsége - azonban nem tekinthető ezen alkotmányos jog tartalmának. A kérelemhez való jog, - e  jog tényleges érvényesülésében - szoros összefüggést mutat az Alkotmány jogállamiságról szóló rendelkezésével. A feladatkörök szempontjából elkülönített állami szervek munkájának hatékonyságát és a kérelemhez való jog állammal szembeni számonkérhetőségét egyaránt szolgálják azok a jogszabályi rendelkezések, amelyek a kérelemhez való jogot tényleges tartalommal töltik ki. Ezek a valamennyi eljárásjogban megtalálható hatásköri, illetékességi, áttelt szabályozó és egyéb előírások, amelyek lényegében arról szolnak, hogy az állampolgár jogosultságának ellenpontját jelentő állami kötelezettség az egyes konkrét ügyekben az állam melyik szervét terhelik. A közhatalmat gyakorló szervek közötti ilyen feladatmegosztás nélkül a kérelemhez való jog tényleges érvényesítésre alkalmatlan "program-rendelkezés" lenne, ugyanakkor az állampolgárok számára teljes mértékben kiszámíthatatlanná tenné az egyes közhatalmi eljárások kimenetelét. A kérelemhez való jog valamint a jogbiztonsághoz való jog mint egymással szoros összefüggésben álló alkotmányos támpontok és a hatályos jogszabályi rendelkezések összevetéséből ugyanakkor az is következik, hogy a 64.§ alapján nem pusztán a kérelem bármely szerv általi elbírálásához való jogosultság következik, hanem kifejezetten az a jogos elvárás is levezethető, hogy a kérelem eljusson a döntésre jogosult szervhez, vagyis a kérelmező joggal bízhasson abban, hogy a kérelmét az a szerv fogja elbírálni, amelyet arra a jogszabályok feljogosítanak. A jogállamiságból fakadó jogbiztonság elvét ugyanis súlyosan sérti egy olyan gyakorlat, amelyben egy állami szerv szabad mérlegelésétől függ az, hogy a kérelmek eljutnak-e a döntésre jogosult szervhez.
Megállapítottam ezért, hogy alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott az igazságügyminiszter a jogállamiságból fakadó jogbiztonság (Alkotmány 2.§ (1) bekezdés) elvével, valamint a kérelemhez való joggal (Alkotmány 64.§) összefüggésben, amikor érdemben elbírált egy kegyelmi kérelmet és az "elutasító" döntésre hivatkozva nem terjesztette fel a kegyelmi kérelmet a köztársasági elnökhöz. 

III. Bár a fent kifejtettek az alább leírt összefüggés nélkül is megalapozták az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság megállapítását, szükségesnek tartottam a sérelmezett döntést egy másik körülmény alapján is megvizsgálni.
Az igazságügyminiszter azon érvelése, mely szerint a lefokozás mellékbüntetés alóli mentesítésre a kegyelmi eljárás során azért nem kerülhet sor, mert a büntetésekhez kapcsolódó további jogkövetkezmények alóli mentesítésre a  köztársasági elnöknek nincs kegyelmezési jogköre, tartalmában sem volt megalapozott. 
A rehabilitáció valaki becsületének, jó hírének helyreállítása, elégtétel szolgáltatása, korábbi jogaiba való visszahelyezését jeleni. A büntető jogi szabályok értelmében mentesítés a büntetett előélethez fűződő hátrányos jogkövetkezmények alól. A rehabilitáció célja tehát az elítélést követően, a büntetés kiállása után az elítélt társadalmi beilleszkedésének az előmozdítása, társadalomba való visszavezetése, a társadalmi jóhírének visszaadása.
Az elítélt azon hátrányos következmények alól mentesül, amelyeket az elítéléshez jogszabály fűz. Elítélésen a bűncselekmény elkövetése miatt jogerős határozattal kiszabott büntetést kell érteni. Az elítéléshez fűződő hátrányos jogkövetkezmények részben büntetőjogon belül, részben azon kívül érvényesülnek.
Az elítéléshez csak akkor fűződnek büntetőjogi jogkövetkezmények, ha az elkövető újabb bűncselekményt követ el. Így például visszaesőként kell elítélni a szándékos bűncselekmény elkövetőjét, ha korábban szándékos bűncselekmény miatt harminc napot meghaladó, végrehajtandó szabadságvesztésre ítélték és a büntetés kitöltésétől vagy végrehajthatósága megszűnésétől az újabb bűncselekmény elkövetéséig három év még nem telt el (Btk. 137. § 13.).
A büntetőjogon kívüli hátrányos jogkövetkezmények általában büntetett előélethez fűződnek, illetve ezen belül valamilyen elítéléshez, de több jogszabály fűz hátrányos jogkövetkezményt az elítéléshez függetlenül attól, hogy az elítélt büntetett vagy büntetlen előéletű vagy sem. A büntetőjogon kívüli hátrányos jogkövetkezmények lehetnek alkotmányjogiak, közjogiak, munkajogiak, családjogiak, polgári jogiak, de pl. a gazdasági élet területén is található ilyen jellegű rendelkezés.
Az 1989. évi XXXII. törvény 5. § (1) bekezdés és a 15. § (7) bekezdés értelmében például az Alkotmánybíróság tagjává csak büntetlen előéletű magyar állampolgár választható, az alkotmánybírósági tagság kizárással megszűnhet, ha a tag jogerős ítéletben megállapított bűntettet követ el. Ügyvédi tevékenység folytatásának egyik feltétele a büntetlen előélet [1998. évi XI. törvény 13. § (3) c)]. Nem vehető fel a kamarába az, aki a közügyektől eltiltás vagy a jogi képesítéshez kötött foglalkozástól eltiltás mellékbüntetés hatálya alatt áll [1998. évi XI. tv. 13. § (4) b)]. A Be. 46. § (1) bekezdés e) pontja értelmében nem lehet védő, akit a közügyektől eltiltottak. Az országgyűlési képviselők választásánál nincs választójoga annak, aki a közügyek gyakorlásától eltiltó ítélet hatálya alatt áll, aki szabadságvesztés büntetését tölti, valamint az, aki a büntetőeljárásban jogerősen elrendelt kényszergyógykezelés alatt áll [1989. évi XXXIV. törvény 2. § (2) b)-d)].
Nem fogadhat örökbe az, aki a közügyektől való eltiltást kimondó jogerős határozat hatálya alatt áll [1952. évi IV. törvény 47. § (2)]. A bíróság megszünteti a szülői felügyeletet, ha a szülőt a bíróság valamelyik gyermekének személye ellen elkövetett szándékos bűncselekmény miatt szabadságvesztésre ítélte [Csjt. 88. § (1) c)], nem lehet gyám, aki közügyektől eltiltó jogerős ítélet hatálya alatt áll [Csjt. 99. § (2) b)].
A fentieket összefoglalva a büntetőjogon kívüli hátrányos jogkövetkezmények tartalmuk szerint lehetnek olyanok, amelyek kizárják, hogy az elítélt bizonyos tisztséget, munkakört betöltsön, foglalkozást űzzön, de az elítélés együtt járhat hivatalvesztéssel, a már meglévő jogosítványok elvesztésével is.
A vizsgált esetben olyan ügyről volt szó, amelyben a terhelttel szemben alkalmazott egyik mellékbüntetéshez (vagyis egy kifejezetten büntetőjogi jogkövetkezményhez) egy másik jogszabály további - a terhelt számára hátrányos - jogkövetkezményt fűz. A büntetőjogi és nem büntetőjogi jogkövetkezmény közötti ilyen összefüggés tipikusnak tekinthető. Az az érvelés tehát, amely szerint a büntetésekhez kapcsolódó további jogkövetkezmények alóli mentesítésre a  köztársasági elnöknek nincs kegyelmezési jogköre azért nem megalapozott, hiszen a köztársasági elnök kegyelmezési jogköre a nem büntetőjogi jogkövetkezményekre is kiterjed. Abból a megállapításból mely szerint a kegyelmi kérelem köztársasági elnökhöz való felterjesztésének elmulasztása - a felterjesztés elmaradásának indoklására való tekintet nélkül - alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz, nem következik az hogy az indoklás az országgyűlési biztos vizsgálata szempontjából irreleváns. Ha ugyanis az indoklásra alapozott "kvázi-elutasítás" önmagában alkotmányos jogokkal kapcsolatos sérelmet okoz, akkor az országgyűlési biztos azt hivatalból vagy kérelemre szintén megvizsgálhatja. Ugyanaz az egy eljárás, határozat illetve mulasztás tehát  több alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság okozására is alkalmas lehet. 
A fent kifejtettekből kiindulva megállapítottam, hogy alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott az igazságügyminiszter a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével (Alkotmány 2.§ (1) bekezdés) és a kérelemhez való joggal (Alkotmány 64.§) összefüggésben, amikor a kegyelmi kérelem felterjesztésére vonatkozó elutasító döntését egy büntető anyagi jogszabályi rendelkezéssel kifejezetten ellentétes megfontolással indokolta. 

Kezdeményezés

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21.§-ában foglalt rendelkezés alapján felkérem az igazságügyminisztert, hogy a feltárt visszásság orvoslása érdekében fontolja meg a panaszos mentesítési iránti kegyelmi kérelmének köztársasági elnökhöz való felterjesztését.  

Budapest, 1999. október  22.

Dr. Polt Péter