OBH 766/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Kántor Ferenc

Az eljárás megindítása

Panaszos az Országgyűlési Biztosok Hivatalához intézett beadványában sérelmezte, hogy édesanyját mint túlélő házastársat megillető kárpótlást neki - mint édesanyja egyetlen törvényes örökösének - még nem fizették ki, illetve hogy 1968-ban elhunyt férje után az özvegyi nyugdíjat nem kapta meg. 

Tekintettel arra, hogy a beadvány alapján a jogbiztonság (Alkotmány 2. § (1) bekezdés), valamint a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1) bekezdés) megsértésére lehetett következtetni, az ügyben vizsgálatot rendeltem el. 

A tényállás tisztázása céljából megkerestem a Központi Kárrendezési Iroda Baranya és Somogy Megyei Kárrendezési Irodáját, az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal (OKKH) jogutódját, a Központi Kárrendezési Irodát (KKI), valamint a Somogy Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóságot (Igazgatóság).

Megállapított tényállás

Panaszos édesanyja - mint túlélő házastárs - részére az OKKH a 153374/1993. iktatószámú és 1993. október 7. napján kelt határozatával - a II. világháború alatt 1945. III. 29. napjától 1948. VII. 17. napjáig szovjet kényszermunkára hurcolás következtében sérelmet szenvedett, majd ezt követően 1988. II. 8. napján elhunyt Zsobrák Sándor után - 204.000 Ft névértékű kárpótlási jegyben fizetett kárpótlást állapított meg.

Az 1997. évi XXIX. törvény (Tvn.) alapján OKKH - panaszos édesanyja részére az 1992. évi XXXII. törvény (Tv.) szerint korábban megállapított -kárpótlás összegét 10 %-kal felemelte az 1997. július 28-án kelt határozatával. Panaszos édesanyja azonban ezt megelőzően - 1997. III. 23-án - elhunyt. E körülményről panaszos egy dátum nélküli, de az OKKH-nál 1997. VIII. 12. napján iktatott levélben adott csak tájékoztatást. 

A hivatkozott tájékoztatást követően panaszost, a KKI 1997. IX. 15. napján hiánypótlásra szólította fel a célból, hogy a hiánypótlási felhívásban megjelölt okmányokat, különösen panaszos örökösi jogállását igazoló okmányokat csatolja. Panaszos e hiánypótlási felhívásnak csak részben tett eleget. 

Panaszos a KKI által kibocsátott második hiánypótlási felhívásnak (1997. november 6.) is csak részben tett eleget. 

A KKI által kibocsátott harmadik hiánypótlási felhívás kelte 1997. december 9. napja. A negyedik hiánypótlási felhívást a KKI 1998. I. 22-én bocsátotta ki panaszos részére. 

A hiánypótlási felhívások nem tartalmazzák annak a határidőnek a megállapítását, melynek tartalma alatt a hiányzó iratokat pótolni kell, továbbá a hiányok pótlásának elmaradása esetére a jogkövetkezményekre való figyelmeztetést sem. 

KKI panaszos édesanyja részére a Tvn. alapján hozott kiegészítő határozatot 1998. V. 11. napján visszavonta, s ugyane napon panaszos - mint elhunyt édesanyjának egyedi örököse - részére hozott határozatával 21.000 Ft névértékű kárpótlási jegyben fizetendő kárpótlást állapított meg, egyebek mellett arra hivatkozással, hogy panaszos "csatolta továbbá a Kjö. 330/1997. számú hagyatékátadó végzést, melyből megállapítható, hogy az igénylőnek a jogosult örököse." Megkeresésemre a KKI főigazgatója által részemre megküldött iratok között a hivatkozott hagyatékátadó végzés nem volt megtalálható. 

Mint panaszos beadványában írta, férje "...1968. II. 12. napján tragikusan elhunyt és még az özvegyi nyugdíjat sem kaptam meg. Írtam a Somogy Megyei Nyugdíjfolyósító Igazgatóságra, de még választ nem kaptam."

Megkeresésemre a Somogy Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság által megküldött iratok bizonyítják, hogy panaszos 1968. II. 1-től 1969. I. 31-ig részesült ideiglenes özvegyi nyugdíjban. A Somogy Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság 1998. III. 13. napján kelt levelében panaszost egyebek mellett arról is tájékoztatta, hogy "... özvegyi nyugdíjra abban az esetben lehet jogosult, ha a korábban megállapított özvegyi nyugdíj megszűnését követő 15 éven belül az öregségi nyugdíjkorhatárt betöltötte, vagy rokkant lett." 

A jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

A Tvn.-el módosított Tv. 2/B. § (1) bekezdés úgy szól, hogy "Kárpótlás jár a szovjet szervek által történt kényszermunkára hurcolásért, a szovjet bíróság politikai indítékú ítélete vagy más szovjet hatóság intézkedése alapján végrehajtott szabadságelvonásért (a továbbiakban együtt: kényszermunka)."

A (2) bekezdés arról rendelkezik, hogy "Az (1) bekezdés alkalmazásában a szovjet hadifogságba esett katonát 1945. augusztus 1-jétől kényszermunkára hurcoltnak kell tekinteni."

A (4) bekezdés kimondja, "A kényszermunka esetére egyebekben a 2/A. § (2) bekezdését és a 4-8. § rendelkezéseit kell megfelelően alkalmazni."

A 2/A. § (2) bekezdése pedig azt rendeli, hogy "Az (1) bekezdésben meghatározott sérelemért a szabadságelvonás miatt megállapítható kárpótlásnál 10%-kal több kárpótlás jár."

A Tvn. 7. §-ának (1) bekezdése szerint "A Tv. 2. §-a (1) bekezdésének c) és d) pontja, továbbá 3. §-a (1) bekezdésének c) pontja alapján lefolytatásra kerülő eljárásra az 1991. évi XXV. törvény 10-12. §-ában foglaltak az irányadók, a (2)-(8) bekezdésben meghatározott eltérésekkel."

Az (5) bekezdés úgy szól, hogy "A Tv. 2/A. §-ának (1) bekezdésében és 2/B. §-ának (1) bekezdésében meghatározott sérelem miatt e törvény hatálybalépése előtt szabadságelvonás címén megállapított kárpótlásnak a Tv. 2/A. §-ának (2) bekezdése szerinti emelése ügyében az OKKH hivatalból jár el."

A (7) bekezdés azt rendeli, hogy "A hivatalból indult eljárás ügyintézési határideje azonos a kérelemre indult eljáráséval, a határidő kezdete e törvény hatálybalépésének napja."

A 9. § (1) bekezdés úgy szól, hogy "A megállapított kárpótlás a (2) bekezdésben foglalt kivétellel a hagyaték részét képezi."

Az 1991. évi XXV. törvény 12. §-ának (2) bekezdése szerint "A kérelemhez csatolni kell a jogosultságot igazoló valamennyi okiratot vagy annak másolatát, illetőleg ezek hiányában hivatkozni kell az egyéb bizonyítási eszközökre."

A (3) bekezdés pedig azt írja elő, hogy "Amennyiben a kérelem benyújtására nem a (2) bekezdésben foglaltaknak megfelelően kerül sor, a kérelmet a hivatal megfelelő póthatáridő kitűzésével hiánypótlásra adja vissza. Amennyiben a jogosult a hiányt ismételt hiánypótlási felhívásra sem pótolja, a hivatal a kérelmet a rendelkezésre álló adatok alapján bírálja el."

Az (5) bekezdés és annak a) pontja úgy rendelkezik, hogy "A hivatal az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályai szerint jár el, azzal az eltéréssel, hogy: az ügyintézési határidő a kérelem benyújtásától számított hat hónap, amelyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat ...."

A panaszbeadványban foglaltak, valamint a KKI főigazgatója által megküldött iratok tartalma alapján megállapított tényállásnak, a hivatkozott jogszabályok rendelkezéseivel való összevetése alapján megállapítható, hogy a KKI-nak - panaszos édesanyja részére korábban megállapított kárpótlás összegének felemelésére vonatkozó - határozatát legkésőbb 1997. XII. 6. napjáig kellett volna meghozni. A KKI azonban mint a tények bizonyítják, az említett ügyintézési határidő letelte előtt már 1997. július 28-án teljesítette e kötelezettségét. 

Panaszos - mint kárpótlásra jogosult egyetlen örököse - a KKI-t elmulasztotta tájékoztatni megfelelő időben arról, hogy édesanyja 1997. III. 23-án elhunyt. Panaszos ilyen tájékoztatást csak édesanyja halálát követő több mint négy hónap elteltével, 1997. augusztus 12-én juttatott el a KKI-hoz. 

Az 1991. évi XXV. törvény már hivatkozott rendelkezése szerint a KKI csak két esetben köteles hiánypótlási felhívást kibocsátani. Panaszos megfelelő együttműködési készségének hiányában azonban KKI panaszost négy alkalommal szólította fel hiánypótlásra, mely a KKI-nál panaszos ügyének intézése során olyan többletmunkát igényelt, mely más jogosultak ügyeinek intézésére fordítható idő elvonását eredményezte. 

A vizsgálat megállapította, hogy KKI panaszos kárpótlási kérelme intézése során - panaszos Alkotmányban biztosított jogainak egyikét sem sértette meg. 

A vizsgálat azonban megjegyzi, hogy KKI-nak panaszos részére kárpótlást megállapító határozatának az a része, mely a már említett közjegyzői okiratra hivatkozik, iratellenes. 

A hatályos jogszabályok rendelkezései szerint özvegyi nyugdíj illeti meg a házastársat a halált követően, ha az elhunyt az öregségi, illetve rokkantsági nyugdíjhoz szükséges szolgálati időt megszerezte, vagy nyugdíjasként halt meg. Mint a tényállásban hivatkozott iratokból megállapítható, panaszos 1968. február 1-jétől 1969. január 31-ig ideiglenes özvegyi nyugdíjban részesült. Az ideiglenes özvegyi nyugdíj megszűnését követően özvegyi nyugdíjra - a hatályos jogszabályok rendelkezései szerint - az jogosult, aki házastársa halálakor az öregségi nyugdíjra jogosító korhatárt betöltötte, vagy rokkant, vagy házastársa jogán legalább két árvaellátásra jogosult gyermek eltartásáról gondoskodik. Ugyancsak özvegyi nyugdíj jár akkor is, ha az erre jogosító feltételek valamelyike a korábban megállapított özvegyi nyugdíj megszűnését követő 15 éven belül bekövetkezik. 

Tekintettel arra, hogy panaszos 1936. szeptember 18-án született, az öregségi nyugdíjkorhatárt csak 1991-ben töltötte be, s 1989-től rokkantsági nyugellátásban részesül, (Tsz.: 626-5756-4.) azonban az ideiglenes özvegyi nyugdíj megszűnését követően a rokkantság bekövetkezéséig (1969-től 1989-ig) több mint 15 év telt el, ezért özvegyi nyugdíjra nem jogosult. Egyébként e körülményről panaszost a Somogy Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság 1998. március 13-án kelt 13-02307/68/29. számú levelében tájékoztatta.

Tekintettel arra, hogy panaszos ügyében eljáró közigazgatási szervek eljárásuk során a hatályos jogszabályok rendelkezéseit megtartották, így az I., II. tényálláspontban foglaltak vizsgálata alkotmányos visszásságot nem tárt fel. Ezért panaszos beadványát alkotmányos visszásság hiányában el kellett utasítanom.

A vizsgálat megjegyzi, nincs jogszabályi akadálya annak, hogy panaszos körülményeire tekintettel nyugdíjának méltányossági alapon történő felemelését kérje a Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság, - vagy az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság - vezetőjétől. 

Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, továbbá a KKI főigazgatóját, valamint a Somogy Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság vezetőjét is tájékoztattam. 

Budapest, 1999. október 6.

Dr. Polt Péter