OBH 640/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr.Kántor Ferenc
Az eljárás megindítása

B. L. komáromi lakos panasszal fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához. Beadványában sérelmezte az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal (OKKH) eljárása során a "Vele szemben tanúsított törvényi szigort". Megítélése szerint "Született egy humánus törvény, melyet embertelenül hajtottak végre".

A vizsgálat a jogbiztonság sérelme veszélyének gyanúja miatt indult meg. 

A tényállás megállapítása

A beadványhoz csatolt iratok alapján megállapított tényállás szerint panaszos 1997. december 30. napján kelt és az OKKH elnökének megküldött levelében egyebek mellett írja, hogy "1997. december 22-én személyes felkeresésemre (Győr) közölték, hogy új igényt kellett volna beadnom. Én viszont arra vártam, hogy erről engem értesíteni fognak. Azon meggyőződésemből, hogy a második (1997. törvény) alapján nekem alanyi jogon jár kárpótlás, mint gyermeknek, mivel édesanyám deportálásuk közben meghalt".

OKKH elnöke panaszos levelére válaszolva 1998. I. 13-án kelt levelében  panaszost egyebek mellett arról is tájékoztatta, hogy a hivatkozott törvény "7. §-ának (2) bekezdése szerint a kárpótlás iránti kérelmet 1997. VI. 7. és 1997. X. 7. napja közti időben nyújthatta volna be,  továbbá, hogy "A hatályos törvények nem teszik lehetővé a méltányosság gyakorlását, így a fenti határidő elmulasztása minden esetben jogvesztéssel jár". 

Panaszos ezt követően fordult az országgyűlési biztoshoz segítségért. 

Jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

Az életüktől és szabadságuktól politikai okból jogtalanul megfosztottak kárpótlásáról szóló 1992. évi XXXII. törvény módosítására kiadott - és 1997. VI. 7. napján hatályba léptetett - 1997. évi XXIX. törvény 7. §-ának (1) bekezdése szerint:  A Tv. 2. §-a (1) bekezdésének c) és d) pontja, továbbá 3. §-a (1) bekezdésének c) pontja alapján lefolytatásra kerülő eljárásra az 1991. évi XXV. törvény 10–12. §-ában foglaltak az irányadók, a (2)–(8) bekezdésben meghatározott eltérésekkel.

A (2) bekezdés úgy szól, hogy: Aki a Tv. 2. §-a (1) bekezdésének c) és d) pontja, illetőleg 3. §-a (1) bekezdésének c) pontja alapján jogosult kárpótlásra, e törvény hatálybalépésétől számított 4 hónapon belül a lakóhelye szerint illetékes megyei (fővárosi) kárrendezési hivatalhoz vagy az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatalhoz (a továbbiakban: OKKH) nyújthatja be kárpótlás iránti kérelmét. A kérelmet első fokon az OKKH bírálja el.

A (4) bekezdés akként rendelkezik, hogy: A (2) bekezdésben meghatározott határidő elmulasztása jogvesztéssel jár, a mulasztás miatt igazolásnak nincs helye.

Az idézett kárpótlási törvény szerint a kárpótlás megállapítása iránti eljárás kérelemre indul. A kérelmet panaszosnak kellett volna benyújtani a törvényben megjelölt határidőben. Az iratokból egyértelműen megállapítható, hogy panaszos édesanyja deportálása következtében való életvesztése miatt sem a törvényben meghatározott határidőben, sem az azt követően eltelt időben az OKKH-hoz kérelmet nem nyújtott be, pedig megtehette volna. Következésképpen panaszosnak nem volt olyan ügye, amit az OKKH-nak határozattal kellett volna elbírálnia. 

A vizsgálat megállapította, hogy az OKKH által panaszos részére adott - már hivatkozott - tájékoztatás objektív és jogszerű. 

A  mulasztást a panaszos követte el. Panaszos mulasztása - mivelhogy a jogszabály kizárja - igazolási kérelemmel sem menthető ki. Az ügyben méltányosság gyakorlását a jogszabály nem teszi lehetővé. Ezért panaszos beadványát alkotmányos visszásság hiányában el kellett utasítanom.

Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, valamint az OKKH elnökét is tájékoztattam.

Budapest, 1998. február 18.

Gönczöl Katalin