OBH 550/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése

Az otthont nyújtó gyermekintézményekben élő gondozottak
alkotmányos jogainak érvényesülése

I. Az eljárás megindulása

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa és általános helyettese hivatalba lépésük óta kiemelt figyelmet fordítanak a bármilyen szempontból hátrányos helyzetben lévő személyek, közöttük a gyermekek jogainak védelmére. A gyermeki jogok érvényesülésének sajátossága, hogy a gyermekek - életkoruknál, ítélőképességüknél, esetleg egyéb körülményeiknél fogva - nem képesek fellépni saját jogaik védelmében olyan módon, ahogy a társadalom felnőtt tagjai. A gyermekek védelme, a róluk való gondoskodás a társadalom, az állam és nem utolsó sorban a család kötelessége. Azonban többnyire éppen a felnőttek (esetenként maguk a szülők vagy a gondozók) azok, akik a sérelmeket - közvetve vagy közvetlenül - okozzák. A kiskorúak, különösen a gyermekkorúak érdekeiket nemcsak képviselni, hanem többnyire felismerni sem képesek. Mindezek következtében a gyermekek által elszenvedett sérelmek többsége nyilvánosságra sem kerül. Ezt a tényt tanúsítja az is, hogy gyermekektől az elmúlt három évben az országgyűlési biztosok hivatalához csak elenyésző számban érkezett panasz.

A gyermeki jogok biztosításának igénye indokolta azt is, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az 1997. évi XXXI. törvényben (a továbbiakban: Gyvt.) nevesítetten kapta feladatul ezen jogok védelmét. Eszerint az országgyűlési biztos kötelessége, hogy a gyermek alkotmányos jogait érintő – a tudomására jutott – visszaéléseket kivizsgálja, és orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen. Meg kell jegyezni, hogy amennyiben a sajtóból, vagy a már vizsgálat alatt lévő ügy során, a gyermeki jogokkal összefüggő sérelem veszélyét észlelték, az országgyűlési biztosok is minden esetben vagy hivatalból indítottak vizsgálatot, vagy kiterjesztették a már folyamatban lévő vizsgálatot.

Magyarországon 1997-ben a lakosság mintegy 24 százaléka (2.438.569 fő) volt 18 évnél fiatalabb. A gyermekek 8,6 százalékának (20.955 fő) nevelését az állam biztosította, közülük  61 százalék (12. 811 fő) gyermekvédelmi intézményekben, 7725 fő pedig nevelőszülőknél élt. Ismeretlen helyen vagy egyéb intézményekben, például büntetés-végrehajtási intézetekben 419 kiskorú volt. A gyermekekről való állami gondoskodás rendszerét az 1997. november 1-jén hatályba lépett Gyvt. teljesen újraszabályozta. Az otthont nyújtó intézmények (nevelőszülői hálózat, gyermekotthonok, más bentlakásos gyermekintézmények) végső átalakításának határideje azonban 2002. december 1-je. Az állami gyermekvédelem rendszere 1997. november 1-jétől 2002. december 1-jéig tehát olyan "átmeneti állapotban" van, amely külön is indokolta a terület átfogó vizsgálatát. Érdemes megemlíteni azt is, hogy a vizsgálat előkészítésének időszakában a törvény végrehajtási rendeletei közül sem mindegyik készült el, például a legutolsó végrehajtási rendelet a helyszíni vizsgálatok befejezését követően - 1998. május 5-én - lépett hatályba.

Az állami gondoskodásban élő gyermekek viszonylag nagy száma, valamint a jogi szabályozásból eredő bizonytalanság volt az elsődleges oka annak, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (2) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, hivatalból indított átfogó vizsgálat keretében igyekezett feltárni az otthont nyújtó gyermekintézményekben gondozottak emberi és állampolgári jogai érvényesülésének helyzetét.

A  különböző (pszichológiai, pedagógiai és jogi)  szakmai szempontokat ötvöző emberi jogi vizsgálat előkészítése 1998. év elején kezdődött. A vizsgálat célja az volt, hogy megállapítsa, a gyermekvédelem intézményrendszere - különös tekintettel az átmeneti helyzetre - képes-e biztosítani a családjukból kiemelt gyermekek alkotmányos jogainak érvényesülését. A vizsgálat a következő kérdésekre kereste a választ:
- a gyermekek mennyi ideig élnek átmeneti otthonokban,
- van-e beleszólásuk sorsuk alakulásába,
- kapnak-e elegendő információt jogaikról, lehetőségeikről,
-részesülnek-e az életkoruknak megfelelő oktatásban, ehhez rendelkezésre állnak-e a szükséges tárgyi feltételek, 
- milyen lehetőségek vannak a szabadidő eltöltéséhez (például szakkörök, sportolási lehetőség), 
- felkészítik-e a tehetséges gyermekeket a továbbtanulásra (felvételi előkészítő, nyelvoktatás),
- vannak-e és milyenek a rokonokkal és a külvilággal való kapcsolataik.

A helyszíni vizsgálat 1998. március 6-a és 1998. április 30-a között, összesen 13 intézményben, folyt és 1067 fő gondozottat (ami az állami gondoskodásban élők 5,1 százaléka, a gyermekvédelmi intézetekben élőknek pedig 8,3 százaléka) érintette. Az intézmények kiválasztásakor elsődleges szempont a teljes intézményi ellátó rendszer áttekintése volt. Az intézmények kijelölésénél figyelemmel voltunk a fővárosi és a vidéki ellátásnak - az eltérő igényekből eredő - különbségére, valamint az intézmények nagyságára is. Ezen kritériumok alapján került a kiválasztott otthonok közé átmeneti otthon (a Pest Megye Önkormányzatának Gyermekvédelmi Szakszolgálat pomázi Átmeneti Otthona és a Budapest Fővárosi Önkormányzat Gyermekvédelmi Szakszolgálatának Budapest, VIII. Alföldi és Horánszky utcai átmeneti otthonai), hagyományos nevelőotthon (Szeged Megyei Jogú Város Önkormányzat Árpád Nevelőotthona, Budapest Főváros Önkormányzatának XI. Aga utcai Gyermek- és Ifjúsági Otthona és a Budapest Főváros Önkormányzat Zirzen Janka Gyermekotthona), ún. gyermekváros (Jász-Nagykun-Szolnok megyei Szakképző Iskola és Gyremekotthon és Pest Megye Önkormányzatának veresegyházi Gyermekotthona), csecsemőotthon (Fővárosi Önkormányzat Egyesített Csecsemőotthonai és Gyermekotthonai Budapest, VI. Kmety Gy. utcai csecsemőotthona, a Debrecen Megyei Jogú Város Védő- és Csecsemőotthona, valamint a Csecsemőotthonok Pikler Emmi Országos Módszertani Intézete), továbbá SOS gyermekfalu (a kecskeméti SOS Gyermekfalu és a battonyai SOS Gyermekfalu). A vizsgálat jellegéből adódott, hogy olyan otthonra is kiterjedt, amelynek működésével kapcsolatban panasz érkezett az országgyűlési biztosok hivatalához (például a Szeged Megyei Jogú Város Önkormányzat Árpád Nevelőotthona).

A vizsgálat módszere az egyes intézményekben - előzetes bejelentés után - tett látogatás, ennek során a vonatkozó iratanyagok áttekintése, az életkörülmények megtekintése, a gondozott gyermekekkel és az alkalmazottakkal való interjúk készítése volt. A jelentés rögzíti - az említett csoportosítás szerint - a megvizsgált otthonokban szerzett helyszíni tapasztalatokat és összegzi a megállapításokat.

A vizsgálatot az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese személyesen irányította. A vizsgálatban az OBH alábbi munkatársai és külső szakértői vettek részt:

dr. Almási Eszter		jogász (OBH)
dr. Ágoston Zsuzsa		jogász (OBH)
László Zsuzsa		szociológus
dr. Mizerák Judit		jogász (OBH)
Németh Mária		pszichopedagógus
Sárdi Annamária		gyógypedagógus
Tari  Annamária		pszichológus.

A hivatalhoz még a vizsgálat előkészítésének időszakában két olyan megkeresés érkezett, amely a tartósan beteg, fogyatékos, beilleszkedési, magatartási, vagy tanulási zavarokkal küzdő, szenvedélybeteg, illetve egyéb ok miatt különleges ellátást igénylő gyermekek elhelyezésének problémáját vetette fel. A beadványokban a Hajdú-Bihar és Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Önkormányzat Gyermek- és Ifjúságvédő Intézeteinek vezetői azt sérelmezték, hogy a differenciált- és speciális gondozó intézmények hiánya miatt erre a problémára országos szinten sem található megoldás. Tekintettel arra, hogy e két beadvány vizsgálata az átfogó vizsgálattal párhuzamosan ért véget, a megállapításokat a jelentés külön fejezete tartalmazza.

II. A vizsgált alkotmányos jogok
1. A tulajdonhoz való jog: "A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot." [Alkotmány 13. § (1) bek.]

2. A család és az ifjúság érdekeinek védelméhez való jog: "A Magyar Köztársaság védi a házasság és a család intézményét." [Alkotmány 15. §]
"A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit." [Alkotmány 16. §]

3. Az egészséges környezethez való jog: "A Magyar Köztársaság elismeri és érvényesíti mindenki jogát az egészséges környezethez." [Alkotmány  18. §]

4. Az élethez és az emberi méltósághoz való jog: "A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani." [Alkotmány 54. § (1) bek.]

5. A kegyetlen, embertelen és megalázó bánásmód tilalma: "Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, ..." [Alkotmány 54. § (2) bek.]

6. A szabadsághoz és a személyi biztonsághoz való jog: "A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani." [Alkotmány 55. § (1) bek.]

7. A szabad mozgáshoz és a tartózkodási hely szabad megválasztásához való jog: "Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén - törvényben meghatározott esetek kivételével - megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is." [Alkotmány 58. § (1) bek.]

8. A magántitokhoz és a személyes adatok védelméhez fűződő jog: "A Magyar Köztársaságban mindenkit megillet ... a magántitok és a személyes adatok védelméhez való jog." [Alkotmány 59. § (1) bek.]

9. A szabad véleménynyilvánításhoz való jog: "A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze." [Alkotmány 61. § (1)]

10. A panasz és kérelem előterjesztéséhez való jog: "A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé." [Alkotmány 64. §]

11. A gyermek védelemhez való joga: " A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges." [Alkotmány 67. § (1) bek.]

12. A hátrányos megkülönböztetés tilalma: "A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül." [Alkotmány 70/A. § (1) bek.]

13. A foglalkozás szabad megválasztásához való jog: "A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a munkához, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához." [Alkotmány 70/B. § (1)]

14. A legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog: "A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez." [Alkotmány 70/D. § (1)]

15. Szociális biztonsághoz való jog: "A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak." [Alkotmány 70/E. § (1) bek.]

16. A művelődéshez és a tanuláshoz való jog: "A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot." [Alkotmány 70/F. § (1)]
"A Magyar Köztársaság ezt a jogot a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg." [Alkotmány 70/F. § (2)]

17. A taníttatáshoz való jog: "A Magyar Köztársaságban a szülők, gondviselők kötelesek kiskorú gyermekük taníttatásáról gondoskodni." [Alkotmány 70/J. §]

III. A vizsgálat elméleti alapja és jogszabályi háttere
Az országgyűlési biztosok 1997. évről készült beszámolójának az egyes alkotmányos jogok helyzetét elemző fejezete - a Gyvt-ben kapott önálló feladatnak megfelelően - külön részt szentelt a gyermekek megkülönböztetett védelemhez való jogának. Ebben fogalmazódtak meg a gyermekek alkotmányos jogai vizsgálatának azok az elméleti alapjai, ami az átfogó vizsgálat során is irányadóak voltak. Eszerint az országgyűlési biztosok a gyermekek alkotmányos jogainak védelmében a következő sajátosságokra vannak tekintettel.

1. A gyermeki jogok nagyrészt egybeesnek a felnőttek alkotmányos jogaival. E jogok határai azonban az életkor függvényében változóak.
2. A felnőttekre vonatkozó egyes alkotmányos jogok annak megfelelően szenvednek korlátozást, hogy a védett jog alanya gyermek.
3. Vannak olyan sajátos alapjogok, amelyek a felnőttek jogai között egyáltalán nem találhatók meg. E sajátos alapjogok kidolgozásának és alkalmazásának alapja a gyermekeknek a társadalomban betöltött helyzete és szerepe. 
4. A gyermekek tekintetében az állam sokkal inkább kötelezett aktív beavatkozásra, mint a felnőttek esetében. 

A gyermektársadalmon belül az országgyűlési biztosok hatáskörükből adódóan elsősorban az állami gondoskodásban élő gyermekek csoportjának jogérvényesülését vizsgálhatják.

Az alapvető jogok a gyermekeket is mindenekelőtt a Magyar Köztársaság Alkotmánya alapján illetik meg. Ezekre a jogokra is irányadó az Alkotmány 8. §-ának rendelkezése, mely szerint a "Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége", valamint "az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja." Az állam elsőrendű alapjogvédelmi kötelezettsége a gyermekek alapvető jogait illetően is fennáll. A vér szerinti családban megfelelő gondozáshoz és neveléshez jutó gyermekek esetében az állami kötelezettség teljesítése az ellátások folyamatos biztosításán túl, csak szükséghelyzetben merül fel. Az állami nevelő- és gondozó intézetekben nevelkedő gyermekek esetében viszont az államnak közvetlenül és tevőlegesen kell eleget tennie alkotmányos kötelezettségének. Erre is figyelemmel az állam kötelezettsége a gyermekek - és különösen az állami gondozásban álló gyermekek - esetében nem szűkíthető le a felnőttek jogai tekintetében gyakran elegendőnek bizonyuló jogalkotásra, illetve a jogszabályoknak megfelelően létrejövő hatósági jogviszonyokra. Az ő esetükben szükség szerint aktív tevékenységgel, ténylegesen, feltétel nélkül, folyamatosan és maradéktalanul kell teljesíteni a kötelezettséget. Az eddigiekből is egyértelmű, hogy minden állami, önkormányzati és egyéb szerv kötelezettsége az Alkotmányban található alapvető jogok, és az ezekkel egyenértékű alapelvek és tilalmak érvényesülésének biztosítása, további jogszabályi rendelkezés nélkül is.

A gyermekek jogainak biztosítására is alkalmazandó általános nemzetközi emberi jogi dokumentumok mellett Magyarország az 1991. évi LXIV. törvénnyel elfogadta és ratifikálta a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezményt (a továbbiakban: Egyezmény). Az Egyezmény - figyelemmel az Alkotmány 7. § (1) bekezdésére, mely szerint a Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját - pontosítja az állam alkotmányos alapjogvédelmi kötelezettségét. A 3. cikk értelmében a szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben kötelesek elsősorban a gyermek mindenek felett álló érdekét figyelembe venni. Az Egyezmény ugyanakkor meghatározza az egyes jogok korlátait is, a 4. cikk szerint ugyanis az Egyezményben elismert gazdasági, szociális és kulturális jogok érvényesüléséhez szükséges törvényhozási, közigazgatási vagy egyéb intézkedést, az államok a rendelkezésükre álló erőforrások határai között és szükség esetén, a nemzetközi együttműködés keretében kötelesek meghozni.

Az államnak az előzőekben kifejtett védelmi kötelessége bizonyos esetekben a gyermek alapjogainak korlátozásához is vezethet. Egy jog általában akkor korlátozható, ha a korlátozás alkotmányos cél - mindenekelőtt másik alkotmányos jog biztosítása - érdekében történik, valamint ha a korlátozás az elérni kívánt céllal arányos. A gyermeki jogok esetében viszont figyelemmel kell lenni ezeknek a jogoknak a sajátosságaira is, így mindenek előtt arra, hogy a gyermeket a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelem és gondoskodás saját akarata ellenére is megilleti. Az állam kötelessége a gyermek megóvása a veszélyektől és kockázatoktól annak érdekében, hogy felkészülhessen a felelőségteljes önálló életre. Az Alkotmány és az Egyezmény alapján kell esetenként meghatározni, hogy a gyermek maga melyik alapjogot, milyen vonatkozásban gyakorolhatja, illetve, hogy azt ki teheti meg nevében és érdekében. A gyermek alapjog-gyakorlásának – s ezen belül a személyes joggyakorlásnak – a lehetősége a következményeket átlátó döntési képesség kibontakozásával együtt, a növekvő életkorral nyilvánvalóan egyre szélesebb.

Az állami gondoskodásban élő gyermekeknek is alkotmányos joguk, hogy lehetőleg családban növekedjenek fel, még ha ez a család nem is feltétlenül a vér szerinti családot jelenti. Az államnak - a Gyvt. alapján is - arra kell törekednie, hogy az alkalmazható gondoskodási formák közül a családi gondoskodást helyezze előtérbe. Ezt az országgyűlési biztosok ajánlásaikkal eddig is igyekeztek elősegíteni. Azonban arra is minden esetben felhívták a figyelmet, hogy ha a családi keretek között a kiskorúak megfelelő ellátása nem biztosított, az intézetbe utalás nem csak jogszerű, hanem szükséges is. A gyermekek családhoz való joga alapvető alkotmányos jog, azonban az adott körülmények között ezt a jogot egy másik alkotmányos jog érvényesülése érdekében szükség szerint korlátozni lehet és/vagy kell. E korlátozás alapja pedig az Alkotmányban deklarált megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez való jog biztosítása.

Bár az Egyezmény alkalmas a gyermekek jogainak érvényesítésére, a magyar jogrendszerben több jogszabály  is szolgálja kifejezetten a gyermekek jogainak védelmét. A legfontosabb szabályokat a Gyvt. megismételte. A törvény - támaszkodva az Alkotmányra és az Egyezményre - meghatározta a gyermekek alapvető jogait, e jogok érvényesítésének garanciáit, a gyermekek védelmének rendszerét és alapvető szabályait. A gyermekvédelmi törvény átmeneti rendelkezései szabályozzák az otthont nyújtó ellátás biztosításának feltételeit, akként, hogy az  intézményrendszer teljes átalakításának határideje a törvény szerint 2002 december 1. Ennek is következménye, hogy jelenleg a ténylegesen érvényesíthető jogi szabályozás nem teljes, az átmeneti időszak pedig a gyermekek alkotmányos jogai sérelmének megelőzését csak korlátozottan szolgálja.

A helyszíni vizsgálatok befejezéséig az alábbi végrehajtási rendeletek készültek el:
-149/1997. (IX.10.) Kormányrendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról,
-235/1997. (XII.17.) Kormányrendelet a gyámhatóságok, a területi gyermekvédelmi szakszolgálatok, a gyermekjóléti szolgálatok és a személyes gondoskodást nyújtó szervek és személyek által kezelt személyes adatokról,
-281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet a gyermekjóléti és gyermekvédelmi személyes gondoskodást nyújtó intézmények működésének engedélyezéséről,
-133/1997. (VII.29.) Kormányrendelet a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti alapellátások és gyermekvédelmi szakellátások térítési díjáról és az igénylésükhöz felhasználható bizonyítékokról,
-150/1997. (IX.10.) Kormányrendelet a nevelőszülői, a hivatásos nevelőszülői és a helyettes szülői jogviszony egyes kérdéseiről,
-45/1997. (XII.17.) NM rendelet az Országos Család- és Gyermekvédelmi Intézetről, valamint a Család- és Gyermekvédelmi Szakmai Kollégiumról.
-15/1998. (IV. 30.) NM rendelet a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti, gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről

A vizsgálat során különös jelentősége volt annak a ténynek, hogy az állami gondoskodásban, gyermekvédelmi intézetekben nevelkedő gyermekek életkörülményeire vonatkozó szabályozást a gyermek- és ifjúságvédő intézetek rendtartásának bevezetéséről szóló 115/1978. (MK 11.) OM utasítás szabályozta, amit a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti, gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló - 1998. május 5-én hatályba lépett - 15/1998. (IV.30.) NM rendelet vont vissza. Már a vizsgálat előkészítésekor nyilvánvalóvá vált, hogy a még hatályban lévő miniszteri utasítás nem volt alkalmas a gyermekek jogainak védelmét biztosítani. Így például az egyértelműen elavult szabályozáson kívül az Alkotmány 8. § (2) bekezdésének előírását - miszerint az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg - sértették az utasítás azon rendelkezései, melyek a szülő és a gyermek kapcsolatát, valamint a jutalmazás és büntetés szabályait határozták meg.

IV. A helyszíni vizsgálatok tapasztalatai
1. Átmeneti otthonok
Az átmeneti otthonok rendeltetése, hogy a családjukból kikerülő gyermekek ideiglenes elhelyezését biztosítsa addig, amíg végleges elhelyezésükről döntenek. A tapasztalatok szerint a gyermekek körülbelül 10 százalékát a rendőrség, a többieket a szülők  kérésére, vagy a kiskorú veszélyeztetettsége miatt hivatalból a gyámhatóság utalja be. Ide általában krízishelyzetből kerülnek a gyermekek, van, akit  súlyosan bántalmaztak, van aki a szó szoros értelmében bemenekült. Olyan is előfordult, hogy a szülők az óvodás korú gyermeküket vitték be, arra hivatkozva, hogy "nem bírnak vele".
1.1. Budapest Fővárosi Önkormányzat Gyermekvédelmi Szakszolgálat Átmeneti Otthona
(Budapest, VIII. Alföldi u. 9-13.)

A helyszíni vizsgálat ideje: 1998. március 20. 

Az otthon Budapest VIII. kerületében van, a Fővárosi Önkormányzat Gyermekvédelmi Szakszolgálatának székhelyén. A több épületből álló intézményben az otthonon kívül a gyermekvédelmi szakszolgálat adminisztratív feladatokat ellátó szervezeti egységei találhatók. Valójában leányotthon, azonban az óvodáskorú fiúkat is itt helyezik el. Az otthon tevékenységi körét - a többi telephellyel együttesen - a jogelőd gyermek - és ifjúságvédő intézet (a továbbiakban: GYIVI) 1995-ös alapító okirata határozza meg. Eszerint szakfeladata: "ideiglenes beutalt, intézeti nevelt, állami nevelt és intézeti elhelyezett 3-18 éves korú gyermekek átmeneti gondozása, nevelése, korrepetálása átmeneti otthonokban ... " A gyermekek között óvodáskorúak, iskolaelőkészítősök, általános iskolások és oktatásban már nem részesülő serdülők voltak. Az azonos korcsoportba tartozó gyermekeket  külön részlegekben helyezték el. A vizsgálat idején az átmeneti otthonban összesen 38 gyermek tartózkodott, 26-an szökésben voltak, 15-en pedig engedéllyel távol.

A vizsgálat idején az otthon tiszta, azonban  nagyon szegényes és sötét volt. Folyamatosan szellőztettek, ennek ellenére az otthon óvodájában a két játszószoba közül az egyik a nedves falak és ennek következtében erős dohszag miatt használhatatlan volt. A másik foglalkoztató viszont elég kicsi, ezért a gyermekek többnyire a folyosón játszottak.  A vizsgálat idején alakítottak ki még egy játszószobát. A mellékhelyiségek, mosdók, WC-k rossz műszaki állapotban voltak. A WC-kben több helyen le volt verve a vakolat, és a látszólagos tisztaság ellenére erős vizeletszag volt érezhető. A tisztítószereket (így a hypot is) a WC-vel szemben lévő szekrényben elzáratlanul tárolták. Az orvosi rendelő felszerelése szegényes, a betegszobák sivárak voltak. A betegszobákban játék, könyv vagy újság nem volt, csupán néhány törött játék és üres doboz a szekrényekben. A betegszobák között lévő előtérben egy TV-készülék volt.  A hálószobákban átlagosan 8 ágy van, ezen kívül némelyikben egy-egy teljesen üres szekrény. A vizsgálatot végzők személyes használati tárgyakat nem láttak sehol. A serdülők szobái még kopottabbak, leromlottabb állagúak voltak. Ebben a részlegben délelőtt, tanítási idő alatt a hálószobákat zárva tartják, így szabad idejükben lakóik nem tudnak "pihenni".

A kapott tájékoztatás szerint a gyermekek saját ruhával is alig rendelkeznek, amijük van azt - a lopásoktól tartva - magukon hordják. A gyermekeken lévő ruhák egyébként piszkosak, rongyosak voltak. Az intézeti ruhák között senkinek nincs "sajátja", azt hordja, amit éppen a mosás után kap. A nevelőktől lehet kérni fogkefét, fogkrémet, szappant, fésűt, egyéb tisztálkodási szereket, fehérneműt, hálóruhát, ágyneműt. Ugyanígy a nevelőktől kell elkérni az alsó tagozatosok saját ruháit is.

Az intézmény vezetői problémaként jelezték, hogy a Gyvt. szerint a gyermek gondozási  helyének  kiválasztásához elhelyezési értekezletet kell tartani, melyen a gyermek jelenléte is kötelező. Ha a gyermek ezen nem tud részt venni, vagy nem egyezik bele az elhelyezésbe, akkor nem dönthetnek. Így például, ha a gyermek folyamatosan szökésben van, akkor bármeddig elhúzódhat a végleges elhelyezés kérdése. Ilyenkor - annak ellenére, hogy nem tartózkodik ott - gyakorlatilag az átmeneti otthon lakója marad. A vizsgálatot végzők az ideiglenes hatályú beutalások között találtak olyat is, amit 1997 szeptemberétől a gyámhatóság nem vizsgált felül. Ezeknek a gyermekeknek az elhelyezését viszont a gyámhatóság eljárásának elhúzódása lehetetleníti el, mivel nem egyértelmű, hogy az ideiglenes hatályú beutalást milyen érdemi döntés követi (megszüntetés, nevelésbe vétel). A vizsgálat aggályosnak ítélte, hogy az otthonban tisztázatlan körülmények között fordultak elő elhelyezések és visszaszállítások, valamint hosszabb időn át neveltek egészségügyi és szellemi állapota miatt speciális ellátást igénylő gyerekeket (lásd 2. és 3. számú esetek). A vizsgálatot végzők azt is tapasztalták, hogy a gyermekek sorsuk várható alakulásáról nem tudnak semmit.

A vizsgálat megállapítása szerint a szökések problémáját az intézet nem képes kezelni. A rendőrség által megtalált és visszavitt gyermek bármikor ismét elszökhet. Az is előfordul, hogy a gyerek a nevelők hallgatólagos beleegyezésével csak enni és tisztálkodni megy be az otthonba. Ezt a problémát egyébként sem rács, sem a kulcsra zárt ajtó nem oldja meg. Egyértelmű, hogy az életkörülmények javítása és személyes gondoskodás nélkül a gyermekeket nem lehet benntartani. A szökésben lévő gyermekek - mindenféle ellátás és felügyelet nélkül - viszont állandó veszélynek vannak kitéve (lásd 1. számú eset). Ezek a gyerekek a gyermekvédelem rendszeréből szinte teljesen kikerülnek. A gyámhatóságnak a gyermek elhelyezését követően megszűnik az intézkedési kötelezettsége. A gyermekvédelmi szakszolgálat pedig azon túl, hogy a beutalt gyermeket "állományba veszi" (ettől az időponttól kap utána állami normatívát), nem tesz egyebet, csupán a gyermek felkutatását kéri a rendőrségtől. Az engedéllyel távollévő gyermekek esetében viszont értelmetlenné válik a gyámhatósági beutalás, hiszen ezeknek az  otthonoknak épp az a rendeltetése, hogy krízishelyzetben lévő gyermekek ellátását - más megoldás híján - ideiglenesen biztosítsa. Az eltávozás engedélyezésének gyakori alkalmazását csak a gyámhatósággal való szoros együttműködés, illetőleg a gyermekvédelmi alapellátás és szakellátás közötti hatékony kapcsolat esetén lehet elfogadni.

Az otthonban két pszichológus dolgozik, feladatuk elsősorban a gyermekek állapotának felmérése, beavatkozásra csak kritikus esetben kötelezettek. A logopédus, aki hetente három alkalommal fél napot tölt itt, valójában a gyermekek beiskolázásában működik közre.  Hetente háromszor 6 órában alkalmaznak egy gyógypedagógust is. A gyermekorvos ugyancsak hetente háromszor fél napot tölt az otthonban. A nőgyógyászati vizsgálat 12 éves kor felett kötelező. A vizsgálat megállapítása szerint az egészségügyi  kartonokat hiányosan vezetik, volt gyermek, akiről semmilyen bejegyzés sem volt található. Az otthonban - a betegszobában - 24 órás ápolónői ügyelet van. Az otthonba kerülés napján a gyermekek először a betegszobára kerülnek, ahol a nővér - az orvos távollétében is - ellenőrzi, hogy a gyermek rühes, vagy tetves-e, és szükség esetén azonnal kezelést alkalmaz. A felvétel tényét egy naplóban rögzítik, a nevelők is ezekből a bejegyzésekből értesülnek az érkezésről (itt szerepelnek a gyermek személyi adatai, címek, elérhető rokonok).

Az otthon óvodájában egyetlen szakképzett óvónő volt. Feladata az iskola-előkészítés. "Egyszerűbb" logopédiai problémák esetén is ő foglalkozik a gyermekekkel. A munkáját egy gyermekfelügyelő segíti. Az  alsó tagozatos általános iskolások közül néhányan kijárnak iskolába, a többiek a belső iskolában iskolapótló foglalkozáson vesznek részt és félévente tesznek vizsgát. Felkészülésükhöz az Esély Alapítvány és a József Attila Általános Iskola is segítséget nyújt.

A lányok által elmesélt történetek szerint az otthonba való beutalás előtt többnyire krízishelyzetben voltak, néhányukat súlyosan bántalmaztak, volt olyan is, aki "maga menekült ide". Elmondásuk szerint mindannyiuk számára komoly nehézséget jelent a bezártság, itteni életük sivársága, kilátástalansága, valamint az, hogy sorsuk várható alakulásáról nem tudnak semmit, csak tétlenül várják, hogy elszállítsák őket valahová. A vizsgálat megítélése szerint problémát jelent az is, hogy az otthonban ugyanazok a szabályok vonatkoznak a különböző korú és személyiség-állapotú gyermekekre.

A legalább iskoláskort elért gyermekek közül szinte mindenki dohányzik. A kapott tájékoztatás szerint előfordul, hogy alkoholt is fogyasztanak, és - a vizsgálat idején éppen szökésben lévő - gondozott "szipuzott". 

Az intézménynek a célnak megfelelő házirendje és napirendje van. A szülők a házirendben szabályozott látogatási időben jöhetnek. A látogatás - más erre alkalmas helyiség hiányában - az előtérben történik, vagy, ha a gyámhatóság ezt nem korlátozta, akkor néhány órára el is vihetik a gyermekeket. Minden gyermek - az óvodások kivételével - havonta 500 Ft zsebpénzt kap. A zsebpénz adása illetőleg teljes vagy részleges elvonása az alsó tagozatosok esetében fegyelmezési eszköz is. Az így ki nem osztott pénzen az otthon - a kapott tájékoztatás szerint - édességet vesz, amit a gondozottak közösen elfogyasztanak.

A vizsgálat az átmeneti otthon működésével összefüggésben az alábbi alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.

1. Az, hogy a szakszolgálat  indokolatlanul hosszú ideig nem tesz javaslatot a gyermek gondozási helyének kijelölésére és  ennek következtében esetenként évekig tart gyermeket az átmeneti otthon állományában, valamint az a tény, hogy tisztázatlan körülmények között helyeznek át- és vissza gyermekeket, továbbá speciális ellátást igénylő gyermeket is hosszabb ideig indokolatlanul nevelnek, sérti az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglalt, a gyermekek védelmét deklaráló alkotmányos jogot és egyidejűlegl visszásságot okoz az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott, a jogállamisághoz fűződő jogbiztonság elvével összefüggésben is.
A gondozási hely megállapításánal a gyermek meghallgatása szükséges és kívánatos. Ez azonban nem vezethet a gyermek érdekeinek sérelméhez. Amennyiben a meghallgatásra objektív okokból (például szökés miatt) nincs lehetőség, a gyermekvédelmi szakszolgálat a meghallgatás nélkül is tehet javaslatot. Eljárása során a gyámhivatal is lehetőség szerint meghallgatja a gyermeket, döntése ellen a gyermek jogorvoslattal élhet.

2. Az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglalt, a gyermekek védelemhez való alkotmányos jogával összefüggésben okoz visszásságot az a tény, hogy - a jogszabály vonatkozó előírása ellenére - az ideiglenes hatályú beutalás időtartama meghaladja a 30 napot.

3. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében foglalt, az élethez való alkotmányos jogát veszélyezteti az intézmények szökésekkel kapcsolatos megfelelő eljárásának hiánya. A felügyelet és ellátás teljes hiánya az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében meghatározott, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való, valamint  az    55. § (1) bekezdésében  foglalt, a személyi biztonsághoz való alkotmányos jogok sérelmét okozza. Ezáltal nem érvényesül az állam által vállalt és az Alkotmány 16. § (1) bekezdésében deklarált alkotmányos kötelezettség sem, miszerint a Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására, nevelésére és védelmezi az ifjúság érdekeit.

4. A gyermekek nem kapnak életük alakulásáról - életkoruk és személyiségük alapján indokolt - információt. Ezzel sérül a gyerekeknek az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében meghatározott legmagasabb szintű lelki egészséghez, valamint a 67. § (1) bekezdésében foglalt megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való joga.

5. Az otthon elhanyagolt, szegényes, sivár környezete miatt sérül a gyerekeknek az Alkotmány 18. §-ában biztosított egészséges környezethez való joga, valamint a 67.§ (1) bekezdésében deklarált, a kiemelt alkotmányos védelem és gondoskodás követelménye és ezáltal visszásságot okoz.

6. Az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a tulajdonhoz való alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot jelent, hogy az otthonban nem megoldott a személyes használati tárgyak biztonságos elhelyezése, valamint az a gyakorlat, hogy a zsebpénz adását illetőleg elvonását fegyelmezési eszközként alkalmazzák. A legalapvetőbb személyes tárgyak hiánya, valamint az, hogy lehetetlen az otthonban bármilyen intimszféra kialakítása, az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében deklarált emberi méltósághoz való, valamint az 59. § (1) bekezdésében foglalt magántitok védelméhez fűződő alkotmányos joggal kapcsolatban okoz visszásságot.

7. A mérgező tisztítószerek nem biztonságos elhelyezése a gyermekek egészségét veszélyezteti, ezáltal az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében foglalt, a legmagasabb szintű testi egészséggel összefüggésben okoz visszásságot. Ugyancsak a 70/D. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a legmagasabb szintű lelki egészséghez való alkotmányos joggal kapcsolatban jelent visszásságot az a helyzet, hogy az átmeneti otthonban élő gyerekek pszichés problémái - különös tekintettel a nehezen kezelhető, személyiségzavaros, drogos, szipuzó, rendszeresen csavargó gyerekekre - ellátatlanok. Ez sérti az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében deklarált, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való jogot is.

8. A vizsgálat értékelése szerint az Alkotmány 15. §-ában deklarált, a család védelméhez fűződő alkotmányos elvvel összefüggésben, a gyermekvédelmi törvényben deklarált - családhoz való jog megsértésével - okoz visszásságot, hogy az otthon nem biztosítja a hozzátartozókkal (látogatókkal) való zavartalan együttlét feltételeit, ami a családba való visszatérést is megnehezíti.

Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján, a Fővárosi Gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezem, hogy a vizsgálat által megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslásáról a 281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet 10. § (2)-(5) bekezdéseiben biztosított hatáskörében intézkedjen.
Esetek
1. számú eset:

Tizenhét éves lány, aki 1997 májusa óta volt az Alföldi utcai átmeneti otthon lakója. Előzőleg már két otthonban is lakott. 1994-ben anyja kérésére vették állami gondozásba csavargás, iskolakerülés, bolti lopások miatt. Mivel szinte folyamatosan szökésben volt és szipuzott, ezért az otthonban végül is "feladták" a vele való foglalkozást, tudomásul vették, hogy kezelhetetlen. A VIII. kerületi rendőrség folyamatosan körözte, mert épphogy visszahozták, már megint elszökött. Ugyanakkor saját elhatározásából hónapokon keresztül rendszeresen bejárt az otthonba fürödni, tiszta ruhát váltani és enni. A vizsgálat idején éppen egy hosszabb távollét után érkezett meg, enni kért és kapott, valamint elmesélte az egyik nevelőnek, hogy időközben mi történt vele. Az iratanyagában talált - 1997. szeptemberi - rendőri jelentés szerint, amikor igazoltatták és a rendőr telefonon felhívta az átmeneti otthont, azt a választ adták, hogy ne vigye vissza a lányt, mert úgyis megszökik, és őmiatta kár zavarni a többi gyermeket. Az intézeti gyám 1996 augusztusában különleges gyermekotthonban való elhelyezését kezdeményezte. Szervezeti változásokra való hivatkozással azonban a kérést elutasították, ezt követően a kislány ügyében nem történt semmi. Az 1997. májusi pszichológiai vélemény rögzítette, hogy gyakran megszökik, a lopásból, prostitúcióból szerzett pénzt szipuzásra költi. Önsorsrontónak ítélték, ezért a pszichológus zártabb intézeti elhelyezést javasolt. Egészségügyi kartonján az utolsó bejegyzés 1996. márciusi keltezésű. A vizsgálat során végzett személyes interjú során intelligens gyermeknek bizonyult. Azt mondta, hogy szeret beszélgetni a pszichológussal, mert az nagyon megértő. Már a másik intézetben is volt pszichológusa, de nem járt hozzá rendszeresen, mert onnan is gyakran megszökött. Az intézetben bezártnak érezte magát, azért ment el olyan gyakran. A helyszíni vizsgálatot követően 1998. június 11-én újságcikk tudósított arról, hogy április 5-én ismét szökésben volt, amikor Újpesten a vasúti felüljárón felmászott egy magasfeszültségű távvezeték oszlopára, ahol áramütést szenvedett. A kislány égési sérülései miatt karjait amputálni kellett. Két héttel a baleset után meghalt.

2. számú eset:

1997. augusztus 22-én két leányt és két fiút - testvéreket - a Pilisen működő nevelőotthonba helyezték át, majd néhány napon belül visszaszállították őket, arra hivatkozással, hogy az ottani óvodában csak szobatiszta gyermeket tudtak fogadni és a legkisebb gyermek nem szobatiszta. (Az elmondottak szerint elvitele előtt szobatiszta volt, és a visszaérkezését követően ismét az lett.) Az áthelyezésről és a visszaszállításról a vizsgálatot végzők semmilyen iratot nem találtak, és szóban is egymásnak ellentmondó információkat kaptak. Az óvodai naplóban például utólag más színű tintával azokra a napokra is visszaírták a kisfiút, amikor - állítólag - távol volt. Magyarázatot erre sem adtak.

3. számú eset:

Májátültetés után gyógyult  óvodáskorú kisfiú. Édesanyja lemondott róla, a vizsgálat idején már több mint egy éve volt az otthonban. Arra várt, hogy egy ápolónő, akivel még a kórházban ismerkedett meg, magához vegye, mint nevelőszülő. Középsúlyos értelmi fogyatékos, aki itt csupán "tengette napjait", a szükséges speciális fejlesztést itt nem tudták számára biztosítani. Előző évben ugyan döntöttek egy számára megfelelő otthonban való elhelyezéséről, de az ápolónő "ígérete" miatt ez nem valósult meg. Ez az ápolónő a lakáshelyzete rendezése után kívánta magához venni kisfiút, azonban az otthonban azt a tájékoztatást adták, hogy a gyermeket egyre ritkábban látogatja, annak ellenére, hogy tudomásuk szerint lakáshoz jutott.

1.2 Budapest Fővárosi Önkormányzat Gyermekvédelmi Szakszolgálat Átmeneti Otthona
(Budapest, VIII. Horánszky u. 14.)

A helyszíni vizsgálat időpontja: 1998. március 23.

A Horánszky utcai 2. számú Átmeneti Otthont a Budapest Főváros Gyermek- és Ifjúságvédő Intézete egyik telephelyeként hozták létre. Az 1995-ben jóváhagyott alapító okirat szerint az otthon alaptevékenysége: az "ideiglenes beutalt, intézeti nevelt, állami nevelt és intézeti elhelyezett 3-18 éves korú gyermekek átmeneti gondozása, nevelése, korrepetálása átmeneti otthonokban ... " A gyakorlatban az otthon a 3 és 18 év közötti fiúk átmeneti elhelyezésére szolgál. Évente megközelítőleg 400 gyermeket fogadnak be. A különböző korú - alsó tagozatos, felső tagozatos és a 14 év feletti fiatalokat - külön csoportokban helyezik el. A vizsgálat idején az otthonban 45 gyerek tartózkodott, 19 gyermek szökésben, 8 gyermek pedig adaptációs szabadságon volt. Egy kiskorú büntetés-végrehajtási intézetben szabadságvesztés büntetését töltötte, egy pedig előzetes letartóztatásban volt. A kapott tájékoztatás szerint az otthonban töltött idő 2 hónaptól akár 2-3 évig is terjedhet. Az elmondottak szerint komoly problémát okoz - a nyelvi nehézségek miatt - az otthon dolgozóinak, hogy rendszeresen kerülnek hozzájuk román anyanyelvű gyerekek.

Az otthonnak helyet adó ingatlan egyházi tulajdonban van, és a kapott tájékoztatás szerint, előreláthatóan vissza is kerül az egyház használatába. Erre hivatkozással az átmeneti otthon az utóbbi időben a fenntartótól belső átalakításokra, az épület és a berendezés felújítására nem kapott pénzt, így csak a minimális karbantartási munkákat tudták elvégezni. Az épület öreg és elhanyagolt. 

Az alsó tagozatosok szobájában 14 ágyat helyeztek el. A felső tagozatosok hálójában a "szétesőben lévő" emeletes ágyakon 18 férőhely van. Bár ez a szoba frissen volt festve, ennek ellenére a vizsgálatot végzők szerint a helyiség rendkívül rideg, folyosószerű volt. Az alsó tagozatosok hálójának állapota viszonylag jó volt, ugyanis körülbelül egy évvel a vizsgálatot megelőzően teljesen leégett, és így helyre kellett állítani. A hálókban székek, szekrények nincsenek, berendezésük kizárólag az ágyakból áll. A társalgónak nevezett helyiség csak egy beugró a folyosón melyben a TV-t helyeztek el. A régi, elhasznált állapotú fotelek - a kapott tájékoztatás szerint - adományokból származnak, felújításukat pénzhiány miatt nem tudták befejezni. Az otthon felszereltsége hiányos, a bútorok rossz állapotúak voltak. A gyermekek korábban zárható, a vizsgálat idején azonban már megrongált ruhásszekrényei a folyosón voltak, személyes tárgyak helyett csak néhány ruhadarabot tartottak bennük.

A vizsgálatot végzők tapasztalatai szerint a mellékhelyiségek műszaki állapota is nagyon rossz, elhanyagolt volt. A zuhanyzók közül mindössze 3 volt működőképes, a WC-ajtókról hiányzott a kilincs. A falak kopottak, foltosak, piszkosak, a burkolat pedig hiányos volt. A WC-ben tisztátalanság szaga érződött, amit az is okozhatott, hogy a felmosáshoz használt víz láthatóan nem folyt le. Helyenként az ablakok ki voltak törve. 

Mindenhol neon világítás van, azonban ezek fénye az olvasáshoz, tanuláshoz sok helyen nem elég. A meglévő lámpák egy része tűzveszélyes, az alsó tagozatosok hálója emiatt égett le. Az ottani lámpákba azóta újabb gyártású neon csöveket tettek.

Az otthonban működik egy ún. állandó csoport is, melyet 1988-ban a kritikus élethelyzetben lévő gyermekek számára hoztak létre. Kialakításának igényét  a GYIVI átmeneti otthonának működéséből és részben funkciójából adódó helyzet, nevezetesen a differenciálatlanság és az egyéni bánásmód hiánya okozta. A kezdetben krízisintervenciósnak nevezett csoportot az átmeneti otthonban lévők között azok részére szervezték, akiknél a krízishelyzet fennállása mellett nem volt valószínű a gyors tovább helyezés és önként vállalták a csoporttagságot. A vizsgálat idején 9 fiatal - 7 nagykorú és 2 középiskolás - alkotta ezt az állandó csoportot, ők kollégista státuszban laktak az otthonban. Havi 21.000 Ft-ból élnek, ezen kívül évente 25.000 Ft-ot kapnak ruházkodásra. Az otthon étkezést biztosít számukra. Egyágyas szobáikat otthonosan, saját igényeiknek megfelelően rendezték be. Náluk a vizsgálatot végzők számítógépet is láttak, ezen kívül volt mosógépük és külön konyhájuk is van. Itt kell megjegyezni, hogy a többi nagy háló hasonló átalakítására is volt igény, de erre az otthon - a már említett okokból - nem kapott pénzt. Az elmondottak szerint ezért azt tervezik, hogy néhány helyen bútorlapokkal elválasztják az ágyakat, illetve a testvérek lakótereit egymástól.

Ruhát és tisztasági csomagot minden gyermek kap az intézettől. Nevelők és gyerekek együttes kívánsága ellenére - a vizsgálat idejéig - nem sikerült elintézniük, hogy a tisztálkodási szerekre szánt összeget a nevelő kapja, és ő vegye meg, az egyéni kívánságokra is figyelemmel. A nagyobbak az intézeti ruhákat nem is tudják - és talán nem is akarják - hordani, mivel azok többnyire eléggé elhasználódottak. Az otthon egyik nevelője tevékenységnek köszönhetően az alsó tagozatosok ruháit és használati tárgyait (például magnó, dezodor) egy alapítvány biztosítja. Ezek a korosztály minimális igényeinek megfeleltek. Az említett nevelőnek sikerült azt is elérnie, hogy ingyenes sportolási lehetőség álljon a gyermekek rendelkezésére. Az otthon havi 500 Ft zsebpénzt ad a gyerekeknek.

Az intézményben a célnak megfelelő házirend van Az alsó tagozatosoknak, amíg külső iskolába nem kerülnek, képességfelmérés után ún. iskolapótló foglalkozásokat tartanak. Ezeknek nincs elfogadott tanterve, a gyerek egyéni képességeihez és szintjéhez igazodik. Az otthon pedagógusa átnézi a korábbi bizonyítványokat, ellenőrzőket, és osztályos felmérő feladatlapokat (matematika-olvasás 1- 4 osztályig) használ a bekerülő gyerekek iskolai . A délelőtti foglalkozás 8-12 óráig tart, órarenddel, szünetekkel. A pedagógus feladata, hogy a külső iskolákkal rendszeres kapcsolatot tartson, a gyerek előmenetele felől érdeklődjön, és részt vegyen a szülői értekezleteken. A pedagógus munkáját figyelemreméltóan rendezett adminisztráció segíti. Minden gyerekről külön feljegyzések készülnek, melyek a bekerülés rövid történetét és a fontosabb külső kapcsolatokat tartalmazzák. Az alsó tagozatosok délutánjai - hétfő kivételével - rövid tanulóidővel és foglalkozásokkal telnek. A csoportok összetétele a döntő abban,  hogy milyen foglalkozásokat tartanak: leggyakrabban rajzolnak, festenek, ragasztanak, vagy gipszet öntenek. Rendszeresen készülnek az ünnepekre, megtartják a születés- és névnapokat is. Az alsó tagozatosok foglalkoztató szobája barátságos, itt a falakat a gyerekek munkái díszítik. A kapott tájékoztatás szerint a felső tagozatosoknál szervezett szakkör vagy foglalkozás nincs, az ilyen célokra korábban kialakított helyiség 4 éve raktárként üzemel. A szülők a házirendben szabályozott látogatási időben jöhetnek.

Az otthonban van orvosi szoba, mellette betegszoba, mely a vizsgálat idején éppen fertőtlenítés alatt állt. Az otthonba való bekerülés után a gyerekek orvosi vizsgálaton vesznek részt, de ha hétvégén érkeznek, akkor 2-3 nap is eltelhet a vizsgálatig. Amennyiben egy gyerek súlyosabban megbetegszik, vagy hétvégén is ellátásra szorul, akkor az Alföldi utcában lévő átmeneti otthon betegszobájába viszik, mivel csak ott van folyamatos ápolónői ügyelet. A gyermekorvos és a logopédus hetente háromszor fél napot tölt az otthonban, ez utóbbi heti 19 órában tart foglalkozásokat. A vizsgálatot végzők megállapítása szerint az egészségügyi kartonokat megfelelően vezetik.

Az intézményben - a kapott tájékoztatás szerint - a gondozottak 10-15 százaléka értelmi fogyatékos,  és mivel az otthonban nincsenek szakemberek által tartott fejlesztő foglalkozások, ezért nem kapják meg a szükséges ellátást. Pszichológus hetente egyszer jön, feladata az elhelyezések előkészítése. A vizsgálat megállapítása szerint a különleges kezelést és bánásmódot igénylő gyerekek sem kapják meg azt a speciális foglalkozást, melyet állapotuk igényel. Így például előfordult, hogy kisebb gyerekek magatartási problémáit nyugtatókkal próbálták kezelni (lásd 1. számú eset). Megfelelő gondoskodás hiányában ezek a gyerekek képtelenek alkalmazkodni a közösséghez és veszélyeztetik a többi gyerek nyugalmát. Az igazgató tájékoztatása szerint gyakran előfordul a fiúk között bántalmazás, ún. csicskáztatás és homoszexuális inzultálás is. Mindezeket a problémákat az otthon nem képes megoldani. Hasonlóképpen nem képes kezelni az otthon a rendszeresen csavargó (szökésben lévő), drogokat fogyasztó gyerekek problémáját sem (lásd 4. számú eset). A vizsgálatot végzők itt is azt tapasztalták, hogy a gyermekek sorsuk várható alakulásáról nem tudtak semmit.

A vizsgálat az átmeneti otthon működésével összefüggésben az alábbi alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.

1. Az otthon elhanyagolt, szegényes, sivár környezete sérti az érintett gyermekeknek az Alkotmány 18. §-ában biztosított egészséges környezethez való jogát, valamint a 67. § (1) bekezdésében deklarált, a kiemelt alkotmányos védelem és gondoskodás követelményét, és ezáltal visszásságot okoz.

2. Az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a tulajdonhoz való alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot jelent, hogy az otthon gondozottjainak többsége számára nem biztosítja a személyes használati tárgyak biztonságos elhelyezését. A legalapvetőbb személyes tárgyak hiánya, valamint az intimszféra kialakításának lehetetlensége az érintett gondozottaknak az Alkotmány 54. § (1) bekezdésben deklarált, az emberi méltósághoz való, valamint az 59. § (1) bekezdésében foglalt, magántitok védelméhez fűződő alkotmányos jogukkal kapcsolatban okoz visszásságot.

3. Az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a legmagasabb szintű lelki egészséghez való alkotmányos joggal és a  67. § (1) bekezdésében deklarált, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való joggal kapcsolatban jelent visszásságot, hogy az otthonban élő gyerekek pszichés problémái kezeletlenek, a speciális kezelést, ellátást igénylő gyermekek nem kapják meg azt az ellátást, ami megfelelő fejlődésükhöz szükséges lenne, magatartásbeli problémáikat  nyugtatókkal próbálják megoldani, Az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében biztosított emberi méltósághoz való jog sérelmét eredményezi és az 54. § (2) bekezdésében foglalt, kegyetlen, megalázó, embertelen bánásmód tilalmába ütközik, hogy az otthon nem képes megakadályozni a gondozottai közötti tettlegességet, megaláztatást. 

4. A gyermekek nem kapnak életük alakulásáról - életkoruk és személyiségük alapján indokolt - információt. Ezzel sérül a gyerekeknek az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében meghatározott legmagasabb szintű lelki egészséghez, valamint a 67. § (1) bekezdésében foglalt megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való joga.

5. A szökésben lévő, valamint a drogfogyasztó gyermekeknek az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében foglalt, az élethez való alkotmányos jogát veszélyezteti a szökésből és drogfogyasztásból adódó helyzet megoldatlansága. Az otthon - szakmai és tárgyi feltételeinek hiányából eredő  - tehetetlensége ebben a kérdésben az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében meghatározott, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz  való, valamint  az 55. § (1) bekezdésében  foglalt, a személyi biztonsághoz való alkotmányos jog sérelmét okozza. Ezáltal nem érvényesül az állam által vállalt az Alkotmány 16. § (1) bekezdésében deklarált alkotmányos kötelezettség sem, miszerint a Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására, nevelésére és védelmezi az ifjúság érdekeit.
Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján, a Fővárosi Gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezem, hogy a vizsgálat által megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslásáról a 281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet 10. § (2)-(5) bekezdéseiben biztosított hatáskörében intézkedjen.
Esetek
1. számú eset:

A kilenc éves kisfiút 1998. március elején szállították be az átmeneti otthonba. Két évvel ezelőtt egy amerikai házaspár örökbe fogadta és ez év elejéig az Amerikai Egyesült Államokban élt, ahol nagyon jól érezte magát. Nem beszél magyarul, talán valamennyit ért. Senki nem tudja miért került haza, és azt sem, hogy meddig kell az átmeneti otthonban maradnia. A gyerekfelügyelők úgy gondolják, hogy tudna  magyarul, ha akarna. A kisfiú az angolul készített interjú során elmondta, hogy rosszalkodott, a nevelőmamája százszor is mondta, hogy visszahozzák, ha nem javul meg. Főleg verekedett, egyszer ellopott egy nyakláncot, ami a földön hevert.  A papa harcolt érte, hogy maradhasson, a mama nem akarta. Az amerikai családnak volt egy lánya is, körülbelül vele egyidős. Ez a lány nagyon nem örült neki, amikor ő odaérkezett. Az apja egy üzleti útra jött és közben hozta őt ide vissza. Most igazán nem tudja, hogy mi lesz vele, senki nem mondta el. Nem tudja hol fog élni. Nincs semmije a régi életéből, néhány ruhadarabon kívül. Azt sem tudja, milyen hónap van. Itt nem beszélgetnek vele. Az orvosi kartonjából kiderült, hogy naponta háromszor kap nyugtatót, az ok: "hypermobilitás", nyolc nappal később "magatartászavar" (az orvosi kartonban ezenkívül az is szerepel, hogy nem beszél magyarul). Hasonló bejegyzést talált a vizsgálat egy másik Amerikából hazakerült kisfiú orvosi lapjában is, terápiájuk is megegyezik, ő is nyugtatót kap.

2. számú eset:

A tizenkét éves fiú a vizsgálat idején 5 napja volt az intézetben, orvos még nem vizsgálta meg. Nagyszülei nevelték, de "magatartászavarai és megváltozott viselkedése miatt" a gyerekjóléti szolgálat két pszichológusa az azonnali intézetbe utalást javasolta. Az iratanyag tartalmazta a gyerek ellenőrzőjét, amiből látszott, hogy tanulmányi eredménye jelentősen leromlott, rengeteg intője és rovója volt. A gyerekkel való beszélgetésből kiderült, hogy a nagymama már régen mondogatta, hogy ha nem tanul jobban és nem változik meg, akkor intézetbe adja. Kapcsolatuk annyira megromlott, hogy szerinte jobb is, hogy így történt. Három hónapos kora óta nevelték a nagyszülők, mert az anyja nem vállalta. Az Alföldi utcai intézetben semmit nem mondtak neki az otthonról, csak azt hogy ide kell majd jönnie. Nagyon félt, hogy olyan lesz majd, mint amit filmekben lehet látni, veréssel és egyéb borzalmakkal. Csak amikor átkerült, 1-2 nap múlva nyugodott meg, hogy ez nem olyan borzalmas, mint amit fantáziált. Az otthonban sok mindent elmondtak neki, de azt nem, hogy a továbbiakban hogyan alakul a sorsa. Anyjáról csak annyit mondott sírva, hogy nem szereti, mert eldobta magától. Láthatólag küszködött, hogy rendesen elviselje mindazt, ami itt az intézetben van, csak abban bízik, hogy majd hétvégeken hazamehet a nagyihoz.

3. számú eset:

Tizenhárom éves fiú, aki több mint 3 éve van bent, testvére fogyatékos. Az anyja alkoholbeteg, gyógyszereket szed, és önmaga ellátására is képtelen. A testvéreket egy 1994. márciusi határozat szerint együtt javasolták elhelyezni. Ez az intézetnek nem sikerült, a fogyatékos gyermek elkerült innen. Az intézetben büszkék arra, hogy noha intelligencia szintje alacsony, mégis sikerült beiskolázni normál általános iskolába. (A gyermek elmondta, hogy nagyon sokat kell tanulnia.) Amióta odajár, enuretikus lett (bevizel). A nevelők nagyon szeretik, az ő rajzai díszítik a falakat, a nevelője mégis szkeptikus, hogy vajon jól döntöttek-e. A gyermekkel való beszélgetésből kiderült, hogy szeret itt lenni, "lehet TV-t nézni bármikor, este 9 óráig is". Anyjáról nem tud semmit, 4 éve nem is látta, talán meghalt, mondja, máskülönben biztosan jönne.

4. számú eset

Tizenhét éves, drogfüggő, heroinista fiú, aki hónapokat töltött az otthonban. Az elmondottak szerint tehetetlenek voltak vele. A vizsgálat idején előzetes letartóztatásban volt lopás miatt. Az orvosi ellátását az OPNI Addiktológiai Osztályán végezték. Az elvonás sikertelen volt, a fiú az otthonból folyamatosan elszökött, és időnként megjelent nagyon rossz fizikai és pszichés állapotban. A nevelők féltek, hogy ott fog meghalni az intézetben. Az igazgató elmondta, hogy gyakorlatilag tehetetlenek. Nem tudnak a kábítószeresekkel mit kezdeni. Semmilyen lehetőséggel nem rendelkeznek, hogy hasonló esetek ne történjenek. Elmondták, hogy ha droggal kapcsolatos problémájuk miatt és a Jász utcai drogambulanciához fordulnak, akkor sajnos csak hetekkel későbbre  tudják előjegyezni őket. 

1.3. Pest Megye Önkormányzatának Gyermekvédelmi Szakszolgálat Átmeneti Otthona
(Pomáz, Templom tér 3. )

A helyszíni vizsgálat ideje: 1998. március 25.

A Pest Megyei Gyermekvédelmi Szakszolgálat - korábban GYIVI - fenntartásában működő átmeneti otthonban a vizsgálat idején 37 gyermek volt, ezen kívül 15-en voltak szökésben. A szökések problémáját ebben az otthonban sem tudják kezelni. A gyermekvédelmi szakszolgálat igazgatójának tájékoztatása szerint évente több mint 300 gyereket utalnak be. Az otthonban a gyerekek három, egymástól elkülönített csoportban élnek, így van egy óvodás és kisiskolás csoport, a nagyobbaknak egy lány és egy fiú csoport.

Az átmeneti otthon egy öreg, elhanyagolt kastélyban kapott helyet. Belülről a lakókörnyezet a külsőhöz hasonló képet mutat, sivár és igénytelen. A helyiségekben nagyon kevés a bútor, a szekrényajtók le voltak szakadva, a székek foltosak és kopottak, az ablakokat nem lehetett teljesen becsukni. A karnisok és a függönyök hiányoztak. Az egyik hálóban az ablaküveget csupán egy lakat tartotta a lezuhanástól. A hálókban székek nem voltak. Az ágyak régiek, ágyneműhuzat a vizsgálat idején vagy egyáltalán nem volt rajtuk, vagy piszkos és kopott volt. A szekrények üresek voltak, de tárolásra nem is igen alkalmasak, mivel a gyermekek állítása szerint a be nem zárható szekrényekből mindent ellopnak. Az egyik fiú hálószobában a vizsgálatot végzők egy üveg 70 százalékos alkoholt láttak a szekrényben. A fiúk részlegében a földön cigarettacsikkek hevertek. A közös helyiség közepén egy hajdani polcrendszerből csupán egy rozsdás vasrács maradt. A lányok részlege tisztább volt, de a berendezés hasonló. A fürdőhelyiség is rendkívül rossz állapotban volt, a falon nem volt csempe, a gyermekek szerint a zuhanyzó mindig piszkos. A tisztálkodási szereket a tanári szobában, szekrényben tárolják. A világítás sehol nem volt megfelelő. A vizsgálatot végzők mindent piszkosnak és rendetlennek találtak annak ellenére, hogy a gyermekek elmondása szerint a látogatást megelőző napon takarítottak.

Az óvodások (kisiskolások) részlegében a falakon díszítések voltak, amitől barátságosabb benyomást keltett., Kiságyak nincsenek, felnőtt méretű heverőkön alszanak a gyerekek. Fürdőkád egyáltalán nincs, a fürdetés az egyetlen zuhany alatt történik. A vizsgálatot végzők az óvodában egyszerű műanyag, fröccsöntött játékokat láttak, fejlesztő jellegű játékot egyet sem. A gyermekek ruhái szakadtak és piszkosak voltak.  A gyerekek életkoruk függvényében kapnak havi 300-500-1200 Ft zsebpénzt.

Az átmeneti otthon vezetője gyermekvédelmi tapasztalattal nem rendelkezik, korábban  kollégium igazgató volt. A vizsgálatot megelőzően hat héttel került ide. A fiúk egyik nevelője egy műszaki főiskolát végzett technika tanár, aki korábban szakmunkásképző intézetben tanított. A vizsgálat idején ő is csak pár hónapja dolgozott az otthonban. Az intézetben nagyon magas a fluktuáció, néhány hónap alatt szinte a teljes személyzet kicserélődik. A szakemberek hiánya komoly gondokat okoz. A gyermekvédelmi szakszolgálatnál a vizsgálat idején két pszichológus dolgozott. Az egyik egy részmunkaidőben foglalkoztatott nyugdíjas szakember, az ő feladata a gyermekekkel való foglalkozás. A kapott tájékoztatás szerint a legtöbb otthonban élő gyermek azonban még soha nem találkozott vele. A másik pszichológus az örökbefogadó szülőket méri fel, gyermekekkel nem foglalkozik. A vizsgálat idején a gyermekvédelmi szakszolgálatnál négy üres pszichológusi állás volt. Megbízási szerződéssel foglalkoztattak egy pszichiátert is, akihez szükség szerint Kiskovácsiba lehet a gyerekeket elvinni. A szakképzett személyzethez tartozik még két főállású ápolónő és egy belgyógyász szakorvos. Ez utóbbi Szentendréről jár át, a kapott tájékoztatás szerint  napi 1-2 órára. Ezen kívül telefonon bármikor elérhető. Az orvosi dokumentáció vezetése itt is hiányos volt.

A kapott tájékoztatás szerint a helyi általános iskolába az otthonból - az ottani igazgató kérésének megfelelően - csak 12 évnél fiatalabb gyermekek járhatnak. A vizsgálatot végzők tapasztalata szerint ennek a kérésnek az intézmény vezetője eleget tett, az ebből eredő probléma megoldására nem törekedett. A vizsgálat során készített interjúkból kiderült, hogy a gyerekek 10 éves kor felett nem tanulnak (lásd 3. számú eset). Az év közben bekerült nagyobb gyermekek annak reményében várnak a szeptemberre, hogy akkor elhelyezik őket kollégiumba és járhatnak iskolába. Az otthonban az egyetlen elfoglaltság a TV nézés, amit az idősebbek  a kisebbeknek sokszor nem engednek meg. A  nagyobb fiúknál játékként összesen egy sakk és egy kártyacsomag volt. Közös programok, foglalkozások egyáltalán nincsenek. A dolgozók sem beszéltek arról, hogy szabadidős tevékenységgel kapcsolatban lennének elképzeléseik, terveik. 

A vizsgálatot végzők tapasztalatai szerint az otthonban agresszív légkör uralkodott. A fiúknál gyakori a verekedés, a kisebbek rettegésben élnek. Elmondták, hogy az éjszakás nevelők is sokszor agresszívan reagálnak a problémákra. A dohányzás, italozás egyébként általános jelenség.

A lányok az étkezéseket leszámítva átlagosan napi 1 órát mehetnek le az udvarra. Elmondásuk szerint sokszor az ablakon át, összetekert lepedő segítségével közlekednek, ha ki akarnak jutni a zárt ajtók mögül. Ők is agresszióról, ún. csicskáztatásról, verésről számoltak be (lásd 3. és 4. számú eset) és említettek példát szexuális (leszbikus) zaklatásra is. Tapasztalataik szerint a nevelőkhöz nem fordulhatnak segítségért, hiszen ők nem is beszélgetnek a gyermekekkel, a nagyok támadásaitól pedig  képtelenek megvédeni a kisebbeket. Az egyetlen "menekülési út" az óvoda, ahova beengedik őket, segíthetnek a kicsik gondozásában (lásd 3. számú eset).

A vizsgálatot végzők azt tapasztalták, hogy a gyermekek sorsuk várható alakulásáról nem tudnak semmit, a legalapvetőbb eseményekről sem tájékoztatják őket. Ez abban az esetben is így van, ha már a döntés is megszületett a gyermek elhelyezéséről (lásd 5. számú eset).

Az óvodában a vizsgálatot végzők találkoztak olyan gyermekfelügyelővel is, aki már 15 éve dolgozik ott. Láthatóan sokat jelentett számára a munkája, nagyon jó kapcsolata volt a gyermekekkel. Elmondta, lehet, hogy kénytelen lesz itt hagyni az állását, mert folyamatos munkaidőt akarnak bevezetni, ami azonban azt is jelenti, hogy alacsonyabb lesz a fizetésük és  ugyanakkor a más településről bejáróknak nehezebb lesz a közlekedés. A vizsgálat megítélése szerint a gyermekek életében viszont az egyetlen biztos pontot a velük hosszabb ideje foglalkozó személy jelenti.

A vizsgálat az átmeneti otthon működésével összefüggésben az alábbi alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.
 
1. Az intézmények szökésekkel kapcsolatos megfelelő eljárásának hiánya, az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében foglalt, az élethez való alkotmányos joggal, az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében meghatározott, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való, valamint  az 55. § (1) bekezdésében  foglalt, a személyi biztonsághoz való alkotmányos joggal összefüggésben okoz alkotmányos visszásságot. Ezáltal nem érvényesül az állam által vállalt az Alkotmány 16. § (1) bekezdésében deklarált alkotmányos kötelezettség sem, miszerint a Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására, nevelésére és védelmezi az ifjúság érdekeit

2. Az otthon elhanyagolt, szegényes, piszkos környezete a gyerekeknek az Alkotmány 18. §-ában biztosított egészséges környezethez, a 70/D. § (1) bekezdésében megfogalmazott legmagasabb szintű testi egészséghez való jogát, és a 67.§ (1) bekezdésében deklarált, a kiemelt alkotmányos védelem és gondoskodás követelményét sérti, ezáltal visszásságot okoz.

3. Az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a tulajdonhoz való alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot jelent, hogy az otthonban nem megoldott a személyes használati tárgyak biztonságos elhelyezése. A legalapvetőbb személyes tárgyak hiánya, valamint az, hogy lehetetlen az otthonban bármilyen intimszféra kialakítása, az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében deklarált emberi méltósághoz való, valamint az 59. § (1) bekezdésében foglalt magántitok védelméhez fűződő alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot okoz.

4. Az Alkotmány 54. §-ában deklarált emberi méltósághoz, való jogot sérti, illetőleg a kegyetlen embertelen, megalázó bánásmód alkotmányos tilalmába ütközik az, hogy az otthon nem akadályozza meg a kisebb és gyengébb gondozottjai kiszolgáltatottságát, egyéb zaklatását, megaláztatását.  Mindez az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jog veszélyét is jelentheti.

5. Az Alkotmány 61. § (1) bekezdésében foglalt véleménynyilvánításhoz és a 64. §-ában deklarált panaszhoz való alkotmányos jog kerül veszélybe, ha a gyerekek panaszai, kívánságai előadásának nincs fóruma, továbbá hiányzik mindenféle garanciája annak, hogy jelzéseikre egyáltalán választ kapjanak.

6. A gyermekek nem kapnak sorsuk alakulásáról - életkoruk és személyiségük alapján indokolt - információt. Ezzel sérül a gyerekeknek az Alkotmány 54.§ (1)  bekezdésében meghatározott emberi méltósághoz, valamint a 67. § (1) bekezdésében foglalt megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való joga.

7. Az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a legmagasabb szintű lelki egészséghez való alkotmányos joggal és a  67. § (1) bekezdésében deklarált, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való joggal kapcsolatban jelent visszásságot, hogy az otthonban élő gyerekek pszichés problémái kezeletlenek, a speciális kezelést, ellátást igénylő gyermekek nem kapják meg azt a különleges ellátást ami megfelelő fejlődésükhöz szükséges lenne, a felügyelet és gondoskodás hiányában pedig a gyermekek az otthonban alkoholt tarthatnak és fogyaszthatnak.

8. Az Alkotmány 70/J. §-ában megfogalmazott taníttatási kötelezettség sérül azáltal, hogy az otthonban vannak gyerekek, akik nem járnak rendszeresen iskolába. Az Alkotmány 70/F. (2) bekezdésében deklarált művelődéshez való jogot és a 67. § (1) bekezdésében előírt, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges gondoskodáshoz való jogot sérti, hogy az otthon a szabadidő eltöltésének semmiféle lehetőségét nem biztosítja, és nem fordít figyelmet gondozottjainak életvitelére sem.

9. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében deklarált emberi méltósághoz, valamint az 55. § (1) bekezdésében biztosított szabad mozgáshoz való joggal összefüggésben okoz visszásságot, hogy egyes gondozottakat teljesen elzárnak a külvilágtól, kimenőjükről önkényesen döntenek.

Ajánlások

Figyelemmel a feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő alkotmányos visszásságokra, megállapítottam, hogy a Pest Megyei Gyermekvédelmi Szakszolgálat Pomáz -i nevelőotthona jelenlegi formájában nem alaklmas feladatának ellátására, a gyermekek alkotmányos jogainak biztosítására. Ezért az Obtv. 20. §  ( 1) bekezdése alapján kezdeményezem az otthon müködésének megszüntetését, az itt élő gyermekek más otthont nyújtó gyermekintézményekben történő elhelyezését.
Esetek
1. számú eset:

A tizenöt éves fiú saját kérésére került intézetbe, - korábbi iskolai előmenetele és a vele folytatott beszélgetés alapján - jó képességű, érdeklődő gyermek. Várja, hogy ősztől tanulhasson. Elmondása szerint lenne lehetőség arra, hogy valaki befogadja, de az intézetben ilyenekről senkivel nem beszélhet. Több hónapja törött szemüveget visel. Ezt korábban senki nem vette észre. A vizsgálatot végzőktől tudta meg, hogy nem neki kell kifizetnie, ha új szemüveget kér, mert közgyógyellátásra jogosult.

2. számú eset:

A tizenhét éves fiú a látogatás alkalmával közölte, hogy ő az irodavezető, bemutatkozott, behívta a vizsgálatot végzőket a szobájába, az íróasztalra mutatott és azt mondta, hogy innen szokta az iratanyagokat elfaxolni (az íróasztal üres volt). A fiú elmeállapotával a gyermekfelügyelők tisztában vannak, kezelést nem kap, több éve itt él, arra vár, hogy egy számára megfelelőbb intézetbe kerüljön.

3. számú eset:

Tizenhárom éves lány, 3 hónapja az anyja hozta be, aki nevelőapjával együtt erősen italozott. Amikor a nevelőapja erőszakoskodni próbált vele, az anyja úgy döntött, hogy az élettársával való kapcsolatát választja. Sírt, miközben a történetet mesélte. Dömsödre helyezték ki nevelőszülőkhöz, de onnan egy hét múlva visszahozták, mert az ottani gyermekek nem fogadták be és a nevelőszülők a probléma megoldásában  tehetetlennek bizonyultak. Azóta nem jár iskolába. Felkészítették arra, hogy Veresegyházára fog kerülni, de kiderült, hogy ott most nincs hely. Itt már többször megverték a nagyobbak, pénzt kell adni nekik, vagy cigit, az étkezéseknél ki kell szolgálni őket és takarítani kell. Ha rosszat csinál, akkor az egyik felügyelőhöz kell mennie beszélgetni, aki azzal fenyegeti, hogy ha többször előfordul, akkor Esztergomba viszik. Az idősebb pszichológusnál már volt egyszer, tesztet kellett kitöltenie. Este átmennek az óvodába, hogy ne bántsák őket a nagyok.

4. számú eset:

Tizenhárom éves lány, egy hete van az otthonban, az anyja italozása miatt került be. Sírva mondja, hogy senki nem segített a családból, hogy ne kerüljön intézetbe. Egyszer beszélt a pszichológussal, annak mindent részletesen elmondott, lehet, hogy még beszélhetnek, nem tudja. Szeretne nevelőszülőkhöz menni, ha nem lehet, hazamenne az anyukájához. Nagyon rosszul érzi magát, magányos és fél. Barátkozni próbál egy társával, kapcsolatukat a nagyobbaktól való közös félelem alakítja. Egyiküket meg is verték a fürdőben este, de a nevelő nem vett észre semmit. Gyakorlatilag igyekeznek meglapulva élni, a lehető legkisebb felületet nyújtani, ahol támadás érheti őket. Pszichés állapota rossz, zaklatott, szüksége lenne rendszeres pszichoterápiás segítségre. A családjában elszenvedett sérelmeket az otthon csak tetézi, élete semmilyen területén nem számíthat a felnőttekre.

5. számú eset:

Ötéves kisfiú, szeptember óta van az átmeneti otthonban. Pszichológiai vélemény nincs az anyagában, a beszélgetés során az derült ki, hogy sorsa alakulásáról fogalma sincs, szeretne nevelőszülőkhöz kerülni. Az iratanyaga viszont már készen, elhelyezése ügyében megszületett a döntés: 1998. március 23-án Abonyba viszik. Feltehetően csak az indulás napján szólnak majd neki.

2. Nevelőotthonok
A gyermekotthon folyamatos munkarend szerint működő, otthont nyújtó bentlakásos gyermekintézmények. A gyermekotthonok egyéb személyes gondoskodást nyújtó ellátási formákat (pl. anyásotthon, csecsemőotthon, speciális ellátást igénylő - fogyatékos, magatartási és/vagy tanulási nehézségekkel küzdő, drogfüggő - gyermekek otthona) is nyújthatnak fenntartójuk döntésétől függően. Ilyenkor azonban a különböző ellátások jellege szerint, ellátási formánként külön-külön kell biztosítani a megfelelő személyi és tárgyi feltételeket.
2.1. Árpád Nevelőotthon
(Szeged, Szőregi út 80.)

A helyszíni vizsgálat ideje: 1998. március 31. - április 1.

Az intézmény fenntartója Szeged Megyei Jogú Város Önkormányzata. A vizsgálat idején az otthon élén megbízott igazgató volt, aki 1997 szeptembere óta vezette az intézetet.  Az alapító okirat szerint az otthon két részlegből állt, ezek egyike volt az Árpád Nevelőotthon. 1998 április 7-én a két intézményt összevonták, pontosabban a másik részleget megszüntették.  A megszüntetett otthonból a gyermekeket az Árpád Nevelőotthon épületébe helyezték át. Az otthon önállóan gazdálkodó költségvetési szerv. Alapfeladata "szociális ellátás szállásnyújtással", mely magában foglalja a gyermek- és ifjúságvédelmi, a nevelőotthoni és nevelőintézeti ellátási feladatokat is. A vizsgálat időpontjában az otthonban hivatalosan 68 gyermek élt. Közülük azonban 11 gyerek szökésben, 2 tartós szabadságon volt, 6 pedig albérletben élt. A szökések problémáját  ebben az otthonban sem tudták kezelni.

A viszonylag nagy - kerítéssel zárt - területen több épületből álló otthon a város szélén fekszik. Gondozási feladatokra egy épületet használnak, amelynek állaga - a használaton kívüli épületekkel együtt - rendkívül rossz. A kert ugyanolyan rendezetlen, mint az épületek. Az egész otthonra jellemző az elhanyagoltság, a vizsgálat idején a falak piszkosak voltak, a bútorzat szegényes. A környezet rideg, sivár. Közösségi helyiség nincs. Az igazgató elmondása szerint a közösségi helyiség kialakításának legfőbb akadálya, hogy nem tudják biztosítani a szükséges felügyeletet. 

A négy-, hatágyas hálók zsúfoltak, a berendezés fém emeletes ágyakból, és be nem zárható szekrényekből áll. A kisebbek szekrényei vélhetőleg emiatt voltak üresek, a nagyoknál pedig lakattal igyekeztek megoldani ezt a kérdést. Az ugyancsak nem zárható ajtajú fürdőszobák a vizsgálat idején nagyon rossz állapotban voltak. Az épület fűtése a gyermekek szerint nem elégséges, este 6 óra után a fűtés nem működik,  ezért gyakran fáznak. A gondozottaknak saját ruhájuk is alig van.

A vizsgálat értékelése szerint kirívóan éles a különbség volt az igazgatói szoba és a gyermekek lakhelyének berendezése között. Az iroda rendkívül jól felszerelt (hifi-torony, számítógép, videomagnó), a TV készülék sokkal jobb minőségű és állapotú, mint amit a gyerekek a folyosón nézhetnek. Az igazgatói szobában fentieken kívül a falnak támasztva egy asztali foci állt, a vizsgálatot végzők számára adott tájékoztatás szerint azért itt, mert a leltár szerint az igazgató nevén van. Az intézményben  más játék alig volt. Az igazgató álláspontja szerint, kevés eszközhöz juthatnak hozzá és azok igen rövid idő alatt elvesznek, elromlanak, megóvásuk érdekében azok elzárását tartja szükségesnek.

Az intézetben a lányokat és a fiúkat külön "körletekben" helyezték el (az otthonban ez a lakórészlegek hivatalos elnevezése). Az intézet házirendje szerint a fiúk és lányok egymás körletében nem tartózkodhatnak. A gyermekekkel folytatott beszélgetések során elhangzott, hogy a lányok között állandó a kisebbek megfélemlítése, fenyegetése, kihasználása (ún. csicskáztatás), segítséget a nevelőktől nem érdemes kérni, mindenkinek önmagát kell megvédenie. Gyakoriak a komoly verekedések is, de ezekről a felnőttek nem szereznek tudomást. Az elmondottak szerint az is előfordul, hogy a nevelők és felügyelők nyilvánosan megalázzák a fiatalokat. Így például az éjszaka bevizelő kamasz lánytól a nevelő az étkezdében, társai jelenlétében, fennhangon kérdezte meg, hogy a lepedőjét kicserélte-e. Aki az esti órákban késve érkezik vissza az intézetbe - állítólag - egy-két órát az épületen kívül várakozik, és később a földszinten lévő fotelban alhat. A gyerekekkel való beszélgetések tapasztalata szerint az otthonban alig van olyan dolgozó, akivel a gyerekek megbeszélhetnék gondjaikat. Az elmondottak alapján csupán egy-két gyermeknek alakult ki megfelelő kapcsolata az őt nevelő, gondozó felnőttel (lásd 1. számú eset). A gyerekek több nevelőre panaszkodtak (lásd 1. és 2. számú esetek), hogy bántják, némelyek verik is őket, illetve a nagyobbakkal megveretik a kicsiket. A gyerekek egybehangzóan, egymástól függetlenül jelölték meg ugyanazt a nevelőt, akivel egyáltalán nem tudtak megfelelő kontaktust teremteni. Az igazgató előtt ismert volt, hogy kiről van szó, megerősítette, hogy az illető rossz nevelő és a gyerekek nem szeretik, de nyugdíjazásáig (még négy év) nem tehet semmit.  A lányok pedig arról számoltak be, hogy az egyik éjszakai ügyeletben dolgozó férfi felügyelő esténként rendszeresen "bámészkodik" amikor ők zuhanyoznak.

Az otthonban eseménynapló helyett a "Fiúkörlet" és "Leánykörlet" elnevezésű füzetekbe jegyzik be, ki nem töltötte az éjszakát az otthonban. Ezen kívül a napi történéseket az ún. ügyeleti naplóban rögzítik. A házirend szerint többféle büntetési formát alkalmazhatnak, így például figyelmeztetéseket, kedvezmények megvonását, a zsebpénz mértékének 50 százalékos csökkentését és végső soron más otthonba való áthelyezést.

Hétköznap tanítás után, a kötelező tanulási idő 14.30-tól 18.30-ig tart, ezidő alatt a fiataloknak a  tanulószobában kell tartózkodniuk. A gyerekek egyéni kérésére néhány nevelő engedélyezi, hogy önállóan tanuljanak, illetve, hogy a hálóban maradjanak. Akinek a nevelője nem engedi meg a lakószobában való tanulást, kötelező részt vennie a tanulószobában folyó foglalkozáson. Ugyanakkor a gyerekek szerint a tanulószobai foglalkozásokon a zavartalan tanulás feltételei nem adottak. Sokan panaszkodtak, hogy a zsúfoltság és zaj miatt lehetetlen koncentrálni a tanulásra. Az iskolából hazatérő gyermekek ebéd után szinte azonnal kötelesek beülni a tanulószobába, pedig szerintük eredményesebb lenne a tanulás, ha legalább egy óra pihenő idő állna rendelkezésükre a tanulás előtt. A kimenő hétköznapokon nem engedélyezett, ezért  a gyerekek gyakran kiszöknek annak ellenére, hogy ezzel a hétvégi kimenőjüket kockáztatják.

A tornaterem elhanyagolt, piszkos, ritkán használják. A könyvtár kétszer egy héten van nyitva, délután 2-3 órát. Működik egy bábszakkör, ami csupán a kisebbeknek jelent programot. Számukra heti 2 alkalommal úszásoktatást is szerveztek, amit az igazgató vezet. Az otthonban  a kicsit idősebb fiatalok számára szinte semmilyen lehetőség nincs a szabadidő értelmes eltöltésére (lásd 1. számú eset).

A diákönkormányzat - a létrehozásáról szóló szabályzat szerint - 1997 szeptemberétől működne, ugyanakkor a vizsgálat időpontjában még nem létezett. Létrehozását a gyerekek azért kezdeményezték, hogy beleszólási lehetőséget kapjanak néhány - az életkörülményeiket érintő - kérdés eldöntésébe, például az élelmezésbe. Elmondásuk szerint többször fordultak az igazgatóhoz a tanulószoba zsúfoltsága ügyében is, egy másik, arra alkalmasabb helyiség kialakítása érdekében, de a vizsgálat idején ebben a kérdésben még nem történt semmilyen intézkedés.

A vizsgálat a gyermekek személyi anyagát hiányos, rendezetlen állapotban találta. Tekintettel arra, hogy többen közel 10 éve élnek az otthonban, a személyi anyagok, egyéb dokumentumok pontos vezetése és megfelelő tárolása különös jelentőséggel bír a gyerekek életének meghatározó eseményei  "rekonstruálása" vonatkozásában. A gyerekek hozzátartozóikról, családtagjaikról is keveset tudnak (lásd 1. és 3. számú esetek). Előfordul, hogy az otthonban élő gyermek testvéreiről csupán annyit tud, hogy állami gondoskodásban van, azt azonban már nem tudja hol. Az egyik lány elmondta, hogy három testvére közül csupán az egyikről tudja, hogy három éve valahol nevelőszülőknél él. Apjától hallotta, hogy édesanyja meghalt, de nem tudja pontosan, hogyan és mikor.

Az otthon másik részlegének megszüntetése következtében az Árpád Nevelőotthonba helyezett gyerekekkel együtt, a teljes létszám 69 fő, amihez képest túlzottnak tűnik a 86 dolgozói álláshely. A megbízott igazgató tudomása szerint tizenegy státuszt kell megszüntetni. Ugyanakkor a vizsgálat idején az intézetben a - nem fizikai dolgozó - közalkalmazottak száma 46 fő volt, azonban közülük a gyerekekkel közvetlenül mindössze 18 fő - 5 csoportvezető, 2 utógondozó, 10 gyerekfelügyelő, 1 váltó-nevelő - foglalkozott. A váltó-nevelő egészségügyi főiskolai végzettségű, aki többek között az egészségügyi iratok kezelésével foglalkozik, valamint a gyógyszerelést felügyeli. Ezen kívül 28 alkalmazott látott el gazdálkodási, adminisztrációs feladatokat. Az említett - 86 fős - létszámon belül foglalkoztatnak karbantartót, mosodást, kertészt, udvari munkást. 

Gyermekorvos nem rendel az otthonban, a gyerekek a városba járnak ki két gyermekorvoshoz. Közülük az egyik a 14 éven aluliakat, míg a másik az ennél idősebbeket látja el. Az egészségügyi kartonok a vizsgálat megítélése szerint ugyancsak rendezetlenek, hiányosak voltak, a bejegyzések pontatlanok (példaként az egyik karton utolsó bejegyzése 1996. január 6-án kelt, miszerint "Nevelőszülőknél régóta". Több gyereknek nem is volt egészségügyi kartonja, összetűzött leleteit egy dobozban tárolták. A vizsgálatot végzők találtak olyan kartont is, melyen szerepeltek ugyan az egészségügyi adatok, de a személyi adatok nem. Az iratokból az sem derült ki, hogy a legutolsó orvosi rendelésen ki jelent meg. Az intézet egészségügyi feladatokat ellátó dolgozója időhiányra hivatkozva nem vezeti az egészségügyi kartonokat. A váltó-nevelő tájékoztatása szerint a zárójelentések a gyerekek személyi  iratanyagában vannak, amelyeket - mint később kiderült - a betegnaplóval és a gyógyszerrendelési könyvvel együtt az igazgatói iroda melletti titkárságon tároltak. Ebben a szobában  az  íróasztalon gemkapoccsal összetűzött "egészségügyi iratok" feliratú fadobozban néhány zárójelentés is hevert. A vizsgálat résztvevői a betegszobában tárolt gyógyszerszekrényben is rendezetlenséget tapasztaltak. A szekrényajtón 12 gyermek neve szerepelt, valamennyien allergiában szenvednek. Erre vonatkozóan azonban egyéb adat - például dátum, az allergia oka, kezelése stb. - nem volt feltüntetve. A vizsgálat idején az igazgatói szobában volt még egy egészségügyi készenléti doboz, kötszerekkel, néhány tabletta lázcsillapítóval és fájdalomcsillapítóval.

Az otthonban nem foglalkoztatnak pszichológust, gyógypedagógust, pszichopedagógust, logopédust és családgondozót. Amennyiben a nevelők szükségesnek éreznek valamely szakvizsgálatot vagy szakvéleményt (iskolaérettség, pályaválasztás, logopédiai ellátás), a városban működő Humán Szolgáltatást veszik igénybe. Tekintettel arra, hogy közel 50 főnyi  a - nem fizikai dolgozó - közalkalmazotti létszám, a szükséges szakemberek hiánya nem látszik indokoltnak. Ugyanakkora a gyerekek arról számoltak be, hogy ha valakinek a magatartásával szemben a felügyelők tehetetlenek, akkor a rendőrséggel, vagy a mentőkkel vitetik el.

Az igazgató a vizsgálat idején igen kevés információval rendelkezett az intézményről, a gyerekeket nem ismerte, életkörülményeikkel nem volt tisztában, problémáikról alig értesült. Arra hivatkozott, hogy mindössze hét hónapja megbízott igazgató. Véleménye szerint - a vizsgálat során tapasztalt - állapotok fő oka a folyamatban levő összevonás. A gyermekfelügyelőktől kapott tájékoztatás szerint, a nevelőtanárok és gyermekfelügyelők  között is meglehetősen elmérgesedett a viszony. A nevelőtanárok által kezdeményezett - az intézet munkájára vonatkozó - értekezleten a gyermekfelügyelők nem vehetnek részt, a Szervezeti és Működési Szabályzat hiányában nem tisztázottak a hatásköri kérdések, nem lehet tudni, hogy kinek milyen jogai, illetve kötelezettségei vannak. A hetente tartott vezetői értekezleten az igazgató és a három igazgatóhelyettes vesz részt, a nevelőknek körülbelül két hetente tartanak ad-hoc jellegű megbeszéléseket.

A vizsgálat során szerzett tapasztalatok szerint a gyermekek érdekeit szem előtt tartó gondoskodás nem volt érzékelhető. Ennek alátámasztására több példa említhető. Így például egy igyekvő, jó képességű gyermek nem juthat jobb szemüveghez, mert az intézetnek nincs pénzügyi kerete efféle kiadásokra. (Annak ellenére, hogy a rászoruló gyermek még azt is vállalná, hogy az intézettől  erre a célra kapott kölcsönt zsebpénzéből visszafizetné.) Ugyanennek, a tanulmányi versenyen eredményesen szereplő diáknak elérhetetlen vágya egy szakkönyv is, melynek beszerzése alighanem szintén reménytelen (lásd 1. számú eset). A vizsgálat megítélése szerint a rendelkezésre álló eszközök fel-, illetve kihasználása sem volt megfelelő. A könyvtár - melyben a TV is van - heti 6 órában tart nyitva, a tornaterem pedig szinte soha. A vizsgálat idején a tornaterem további felszereléseként értékes berendezések érkezését várták. Ezzel összefüggésben az igazgató elmondta, hogy ha a jövőben megoldható lesz a kellő felügyelet, akkor a gyerekek többször használhatják  majd a tornatermet.

A vizsgálat az otthon működésével összefüggésben a következő alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.

1.  Az intézmény  szökésekkel kapcsolatos megfelelő eljárásának hiánya az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében foglalt, az élethez való alkotmányos joggal összefüggésben.okoz alkotmányos visszásságot.A felügyelet és ellátás teljes hiánya az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében meghatározott, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való, valamint  az 55. § (1) bekezdésében  foglalt, a személyi biztonsághoz való alkotmányos jog sérelmét okozza. Ezáltal nem érvényesül az állam által vállalt az Alkotmány 16. § (1) bekezdésében deklarált alkotmányos kötelezettség sem, miszerint a Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására, nevelésére és védelmezi az ifjúság érdekeit.

2. Az otthon elhanyagolt, szegényes, piszkos környezete a gyerekeknek az Alkotmány 18. §-ában biztosított egészséges környezethez, a 70/D. § (1) bekezdésében megfogalmazott legmagasabb szintű testi egészséghez való jogát sérti és nem tesz eleget a 67.§ (1) bekezdésében deklarált, a kiemelt alkotmányos védelem és gondoskodás követelményének sem,  ezáltal visszásságot okoz. Ugyancsak a gondozottak legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogával összefüggő visszásságot jelent, hogy a gyermekek lakóterében nem biztosított a kellő hőmérséklet.

3. Az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a tulajdonhoz való alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot jelent, hogy az otthonban nem megoldott a személyes használati tárgyak biztonságos elhelyezése. A legalapvetőbb személyes tárgyak hiánya, valamint az, hogy lehetetlen az otthonban bármilyen intimszféra kialakítása az Alkotmány    54. § (1) bekezdésében deklarált emberi méltósághoz való, valamint az 59. § (1) bekezdésében foglalt magántitok védelméhez fűződő alkotmányos joggal kapcsolatos visszásságot okoz.

4. Az Alkotmány 54. §-ában deklarált emberi méltósághoz való jogot sérti, illetőleg a kegyetlen embertelen, megalázó bánásmód alkotmányos tilalmába ütközik az, hogy az otthon nem akadályozza meg a kisebb és gyengébb gondozottjai kiszolgáltatottságát, szexuális és egyéb zaklatását, megaláztatását. Mindez az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében megfogalmazott legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jog veszélyét is jelentheti.

5. Az Alkotmány 61. § (1) bekezdésében foglalt véleménynyilvánításhoz és a 64. §-ában deklarált panaszhoz való alkotmányos jog sérül, amikor a gyerekeket nem vonják be a közvetlenül őket érintő döntések meghozatalába, valamint azzal, hogy panaszaik, kívánságaik előadásának nincs fóruma, továbbá hiányzik mindenféle garanciája annak, hogy jelzéseikre egyáltalán választ kapjanak.

6. A gyermekek nem kapnak sorsuk  alakulásáról - életkoruk és személyiségük alapján indokolt - információt. Ezzel sérül a gyerekeknek az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében meghatározottemberi méltósághoz, valamint a 67. § (1) bekezdésében foglalt megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való joga. A családi kapcsolatok fenntartása lehetőségének hiánya pedig az Alkotmány 15. §-ában meghatározott,  a család védelméhez fűződő elvvel összefüggésben - a gyermekvédelmi törvényben deklarált családhoz való jog megsértésével okoz visszásságot.

7. Az egészségügyi ellátásban tapasztalt  adminisztrációs és egyéb hiányosságok - ezek között  különösen az előírt dokumentáció rendezetlensége és ekképpen a célra való alkalmatlansága - az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében biztosított, a gyermekeket megillető különleges védelemhez való, valamint a 70/D. § (1) bekezdésében deklarált, a legmagasabb szintű testi és lelki egészéghez való alkotmányos jogokkal kapcsolatban okoz visszásságot.

8. A tanulószoba - funkciójának betöltésére való - alkalmatlanság, valamint a szakkörök látogatásától való eltiltás, mint büntetés alkalmazása, az Alkotmány 67. §-ában megfogalmazott, a gyerekek különleges gondoskodáshoz való, valamint a 70/F. § (1) bekezdésében megfogalmazott a művelődéshez és tanuláshoz való jogával összefüggésben okoz visszásságot. Mindez sérti az Alkotmány 16. §-ában deklarált, az ifjúság érdekeinek védelméhez fűződő alkotmányos jogot is.

9. Az Alkotmány 70/F. (2) bekezdésében deklarált művelődéshez való jogot és a 67. § (1) bekezdésében előírt, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges gondoskodáshoz való jogot sérti, hogy az otthon a szabadidő eltöltésének lehetőségét nem biztosítja, és nem fordít figyelmet gondozottjainak életvitelére sem.

10. Az a tény, hogy az otthonban olyan nevelő dolgozik, akinek alkalmatlansága az igazgató számára sem kérdéses, veszélyezteti az Alkotmány 67. §-ában biztosított, a gyermekek megfelelő testi, szellemi, erkölcsi fejlődését és ezáltal alkotmányos visszásságot okoz
Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján, a Csongrád Megyei Gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezem, hogy a vizsgálat által megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslásáról a 281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet 10. § (2)-(5) bekezdéseiben biztosított hatáskörében intézkedjen.
Esetek
1. számú eset

Tizennyolc éves fiú, fél éve él ebben az intézetben. Egy másik nevelőotthonban nőtt fel, oda csecsemőotthonból került. Ott jobban érezte magát, családiasabb volt a hangulat, minden héten egyszer főzni tanultak, maguk takarítottak, megtanulták az alapvető hétköznapi dolgokat. Ebben az otthonban ilyen egyáltalán nincs. A TV-készülék, amit ők nézhetnének rossz, az igazgató szobájában van egy nagyon jó készülék elzárva, és nem adja oda,  hiába kérik (úgy tudja, hogy a gyerekeknek adományozták). Húsfeldolgozó szakmunkásképzőbe jár, még a másik intézetben választotta ezt a szakmát. Azért kellett ide jönnie, mert az az intézet messze lett volna, és nem tudtak neki kollégiumot fizetni. Ott volt 15 évig, ott nőtt fel, ott vannak a barátai,  iskolatársai. Az az intézet a családja. A bábszakkörrel rengeteg helyre eljut. (Ő a tanárával együtt citerázik.) Az állami gondozottak országos tanácsában (ÁGOTA) dolgozik, ahol vezető, sok jó programot szerveznek. Általában egyetemisták dolgoznak benne. Ez a szervezet sokat tesz az állami gondozottakért. Szeret segíteni a nevelőknek, de vannak  olyanok, akik a gyerekek jogait egyáltalán nem veszik figyelembe. Az egyik nevelő minden gyereket bosszant. Amikor ő idekerült, az első félévben még jutalmat is kapott egy alapítványtól a jó magatartásáért, tanulásáért mégis belekötött ez a nevelő. Benne van a házirendben, hogy csak a zsebpénz 50 százalékát lehet elvenni magatartási, tanulmányi probléma miatt. Ennek ellenére amikor nem tetszik a nevelőknek,  akkor nem kap egy fillért sem. Van egy sportoló gyerek, aki nagyon komolyan sportol azt például időnként nem engedik edzésre. Vannak akik szeretnének aerobikra járni és csak úgy tudják megoldani, hogy az egyetemisták akik bejárnak segíteni, kifizetik a tornát, hogy el tudjanak menni. Amikor idekerült, egy gyerekfelügyelővel elmentek és megvették a legszükségesebb ruhákat (egy pólót és egy farmert). Sokan vállalnak alkalmi munkákat és abból, amit ott keresnek, pótolják amire szükségük van, de ezt csak a 18 évesek tehetik. Még itt akar maradni, ameddig tanul. Be akarja fejezni ezt a szakmát majd két év alatt le akar érettségizni. Tervei szerint a pedagógia szakot végzi el. Kutatótörténész szeretne lenni. Jár megyei történelem versenyekre. Könyvekhez nem nagyon jut, csak könyvtárakból, de a csoport nevelője ebben segíti. Vele minden problémáját meg tudja beszélni. Nagyon megértő, úgy érzi, hogy nagyon szerencsés, hogy az ő csoportjába került. Vágyott könyvére (Világtörténelmi Lexikon) az intézet vezetőitől nem is érdemes támogatást kérni. Az igazgatótól megpróbált egy jobb olvasó szemüvegre támogatást kérni, előhitelt a zsebpénzéből, de az igazgató nem engedélyezte. Úgy érzi szerencsés, hogy intézetben nőtt fel, mert azt gondolja, hogy ennél jóval kevesebbet kapott volna otthon. Családját nem ismeri. 

2. számú eset

Tíz éves fiú, öt évesen került az otthonba. Édesanyja meghalt. Félévkor nagyon rossz lett a tanulmányi átlaguk, csoportjából többen buktak. A nevelő segít a tanulásban. Megjegyzi, hogy ha nem tanul, vagy nem takarítja ki a fiókját az egyik nevelő "15 fenekest ad". Van két saját játék autója és egy színezője. Saját ruhája nincs még, a kicsiknek nincs. Hetente kapnak tiszta fehérneműt és ruhát. Azok kapnak gyakrabban, akik összepiszkítják. A zsebpénze amiatt, hogy  leromlott a nyelvtan jegye: 150 Ft. Három kívánsága van, ezek: egy új Adidas ruha, egy 17 sebességes bicikli (csak, ha az intézetnek sok pénze lenne) és egy baseball sapka. 

3. számú eset

Tizenhét éves lány, 14 éve él az intézetben. Testvérei a makói intézetben élnek, egyik nővére  itt élt vele, de már nagykorú és elment, azóta nem nagyon tartják a kapcsolatot. Fiú testvéreiről nem tud. Szülei nem látogatják, úgy tudja az apja börtönben van. Szakmunkásképzőbe jár, élelmiszer eladónak készül. Hatágyas szobában alszik. Nem nagyon van helyük ahol beszélgethetnek, együtt lehetnek, a könyvtár csak kétszer egy héten van nyitva délután. Úgy tervezi, hogy esetleg 18 éves kora után is itt marad és továbbtanul. Mostanában nincs senki akivel megbeszélje a gondjait, régebben volt olyan nevelő, de most nincs. Egészségügyi problémáikkal nem tudnak kihez fordulni. Az intézet egészségügyise néha segít, de nagyon hangulat ember. Volt szó arról, hogy fogszabályzót kap, de nem vitte el senki a rendelésre. Még szűz, de ez ritka, mert a fiúk amikor berúgnak, itt a kert végében "megrakják a lányokat". 

2.2. Budapest Főváros Önkormányzatának Gyermek- és Ifjúsági Otthona
(Budapest, XI. Aga u. 1-3.)

A helyszíni vizsgálat időpontja: 1998. április 3.

A Fővárosi Önkormányzat fenntartásában működő gyermek- és ifjúsági otthont 1962-ben alapították, 120 férőhelyes nevelőintézetként. A közel 100 éves épület Buda csendes részén található, rendezett környezetben, nagy területű kerttel, sportpályával, medencével. A vizsgálat idején 103 gondozott és utógondozott - 3-23 év közötti korosztály - nevelkedett az intézményben, közülük 6 óvodás, 63 általános iskolás, 30 középiskolás, 1 főiskolás, 3 pedig már dolgozó fiatal. A gyermekek többségét átmeneti otthonból helyezik ide, de előfordul, hogy szülői kérésre (például ha a testvére már az otthonban él) vesznek fel gyermeket. Olyan eset is volt már, hogy ha valamilyen okból ismételten intézetbe utalták a korábban már itt nevelkedett gyermeket, akkor  ő maga kérte, hogy ismét ebbe az intézetbe kerüljön.

Az intézmény épületén belül - a hajdani nagy hálók átépítésével - 6 ún. lakásotthont alakítottak ki, melyeknek külön nevet adtak (Süni, Hargita, Családi, Csipet-csapat, Credo, Hóvirág). Egy-egy koedukált lakásotthonban átlagosan 15 gyermek él. A főbejáratnál porta szolgálat működik, így a lakásotthonok ajtaja mindig nyitva van. (Egyetlen lakásotthon szobáit zárják, mivel annak helyiségei közvetlenül olyan folyosóról nyílnak, melyen mások is átjárnak.) A galériázott, személyes holmival, ízléses lakberendezési tárgyakkal felszerelt, otthonos szobáktól az elhanyagolt fürdőszobáig rendkívül eltérő színvonalú és felszereltségű  helyiségek találhatók az épületben. Minden lakásotthonban külön - zárható - leány és fiú zuhanyozó van. A lakásotthonokhoz jól felszerelt konyha tartozik, amely az étkezések helyszíneként is szolgál. Vagy az ebédlőből hozzák fel a gyerekek az ételt, vagy - például hét végén - maguk főznek.  Az otthonban betegszoba is található.

A lakásotthonok mindegyikében lehetőségük van az ott élő gyerekeknek saját élettér kialakítására. Az egységek kialakítása is az ott lakó gyerekek igényei szerint történt. A lakószobák 3-6 férőhelyesek. Minden gyereknek van saját asztala, zárható szekrénye, sok személyes tárgya (például magnó, bicikli), sőt kisállatot is tarthatnak. Az egyik lakásotthonban a galériák építése például úgy történt, hogy valamennyi gyermeknek legyen saját intim sarka. Ez a lakásotthon jó kapcsolatot épített ki egy erdélyi községgel, akiktől adományokat, ajándékokat kaptak (csergéket, szőtteseket, kerámiákat, fonott bútorokat). A jó kapcsolatra tekintettel rendszeresen szerveznek csereüdüléseket is. Mindezek alapján elmondható, hogy az intézet által biztosított lakókörnyezet a lehetőségekhez képest otthonos elhelyezést nyújt. 

Az intézmény vezetése egyébként minden lehetőséget megragad, hogy anyagi erőforrásait bővítse. Ennek érdekében pályázatokat készítenek, adományokat fogadnak el. A gyerekeknek patronálóik vannak, akik jelentős segítséget nyújtanak egészséges fejlődésükhöz. Az igazgatóhelyettestől kapott tájékoztatás szerint az is előfordul, hogy színházjegyet szinte "koldulnak" az aktuális előadásra. Az igazgatónő elmondta, hogy igyekszik a mai kamaszok igényeinek megfelelő ruhaneműt szerezni támogatóiktól, így a gyerekek korosztályukhoz hasonlóan öltözködhetnek. Felsőruházatot szinte kizárólag támogatóiktól kapnak. Az otthon fehérneműt és cipőt vásárol, ezeket viszont a gyerekek maguk választhatják.

A gyermekeknek kifizetett havi zsebpénz összege 300-400 Ft. Az intézet gazdasági igazgatóhelyettese azt is elmondta, hogy amennyiben a gyermekek bármilyen munkát végeznek (például a kertben gereblyéznek, a folyosón csempét mosnak), ezért ún. munkajutalmat kapnak.

Az otthon igazgatója több mint 30 éve dolgozik az intézményben, 15 éve vezetőként. Minden gyermeket jól ismer, tud személyes problémáikról, láthatóan jó viszonyban van valamennyiükkel. Ajtaja tényleg nyitva áll minden gondozott számára. A gyermekekkel foglalkozik még a 2 igazgatóhelyettes, 17 nevelő, 2 szakköri nevelő, 15 gyermekfelügyelő és 1 pszichológus. A nevelők szakirányú felsőfokú végzettséggel rendelkeznek, a gyermekfelügyelők közül hárman - érettségi után - középfokú pedagógiai asszisztensképzésen vettek részt, 12 dolgozó pedig érettségivel látja el a munkakörét. Három csoportban a nevelők házastársak. A családgondozói álláshely betöltetlen. A családgondozást a fővárosi gyermekvédelmi szakszolgálat, valamint az intézményben dolgozó nevelők végzik. A családgondozói státusz betöltetlensége ellenére az otthon munkatársai tájékozottak a gyerekek családjai felől. Tudnak arról kit, mikor, kihez lehet kiengedni, mely családban van krízishelyzet. A vizsgálat a rendelkezésére bocsátott dokumentumok mindegyikét rendben találta.

Az intézmény gyermekorvosa hetente két alkalommal rendel, az asszisztens pedig a Heim Pál Gyermekkórház dolgozója, aki munkaidejénél lényegesen több időt tölt az intézményben. A gyermekorvos tájékoztatása szerint, mivel a közgyógyellátási igazolvánnyal ingyenesen hozzáférhető gyógyszerek közül számosat töröltek a listáról, a nevelőotthonnak komoly gondot okoz egyes készítmények megvásárlása. A pszichológus heti 20 órát tölt a gyermekek gondozásával. Tekintettel arra, hogy az intézmény a fővárosban található, a gyerekek számára minden szakellátás hozzáférhető. Többen járnak nevelési tanácsadóba, a Hold utcai mentálhigiénés szakrendelőbe, illetve más szakrendelésekre. Szükség esetén külön felügyelő kíséri orvoshoz a gyerekeket.

Az otthon munkatársai próbálják kielégítően megoldani a magatartási problémákkal küzdő gyerekek nevelését, integrálását, ugyanakkor az ehhez szükséges feltételek nem teljesen biztosítottak. A kapott információk szerint, a pedagógusok szívesen vennének részt szakképzéseken, tréningeken, terápiás felkészítéseken, de ezeket az intézet nem tudja finanszírozni. Ilyen körülmények között pedig nincsenek meg a szükséges személyi feltételek a speciális feladat ellátásához. Jellemző, hogy az egyik - a nevelőotthonban és az iskolában is "problémásnak" ítélt - gyerek a helyszíni bejárás idején az otthonban "lézengett". Őt az általános iskola igazgatója magatartási problémák miatt két hétre felmentette az iskolalátogatás alól. Ebben az esetben a felmentés viszont  csak akkor lenne indokolt és hatásos, ha a két hetet valamilyen terápián való részvétellel, vagy más hasonló jellegű foglalkozással töltené a gyermek.

A vizsgálat során azt is elmondták, vannak olyan gyerekek is, akik hiányolják, hogy nincs legalább egy olyan személy, akivel annyira közvetlen személyes kapcsolatot alakíthatnának ki, hogy minden személyes gondjukat meg tudnák beszélni (lásd 2. számú eset). Volt aki azt panaszolta, ha problémáival nem tudott kihez fordulni, tanácsként azt javasolták, hogy írja be a panaszkönyvbe gondjait (lásd. 3. számú eset). Az idősebb korú, más intézetből bekerült gyerekekkel komolyabb problémák is vannak. Így például az öt évvel ezelőtt megszüntetett zamárdi nevelőotthonból 10 gyerek került ebbe az intézetbe - közöttük több kamaszkorú -, akik nem tudtak beilleszkedni az új környezetbe (lásd 2. számú eset).

A gyerekekkel folytatott beszélgetésekből kiderült, hogy számottevő a különbség az egyes csoportok között. Van olyan csoport, ahol zavarónak tartják a gyerekek között fennálló nagy korkülönbséget, másutt ezt előnyösnek érzik. Jelentős probléma a 18 év fölöttiek elhelyezése, utógondozói lakásotthon kialakítására lenne szükség. A kamaszkorú és a nagykorú gondozottak közül többen elmondták, hogy számukra kedvezőtlen, hogy a kisebbekkel együtt élve ugyanaz a napirendjük mint az övék. Így például azonos az esti lefekvés ideje, az eltávozás szabályai. Több - a nagykorúság elérése előtt álló, vagy már nagykorú - fiatal megfogalmazta, hogy szívesebben élne saját korosztályával együtt, lehetőleg nem koedukált csoportban. Ez utóbbi igény többnyire lányoktól származott, akik elmondták, hogy a lakásotthon számos előnye mellett hátrányt jelent, ha saját korosztályukbeli fiúkkal élnek együtt (lásd. 2. számú eset). Álláspontjuk szerint több intimitást nyújtana, ha lenne különnemű utógondozói csoport, ezáltal elkerülhetővé válnának az alkalom szülte szexuális kapcsolatok.

A gyerekek szabadideje - a napi iskolai oktatást követően - 16 óráig tart, eddig játszhatnak, kikapcsolódhatnak. Ezt követően végzik el a kapott házi feladatokat. Tekintettel arra, hogy hétvégeken és szünetekben több mint 40 gyerek tartózkodik az intézetben, az otthon vezetősége - a lehetőségekhez képest - programokat, például táborozásokat szervez. A vizsgálat évében körülbelül 50 gyermek töltötte a nyári szünidő egy részét - 3-6 hetes táborokban - Hollandiában. Több gyermeknek van külföldi patronálója, ők is gyakran utaznak külföldre (lásd 1. számú eset).

A nagykorúvá váló gondozottak közül többen szeretnének elszakadni a nevelőotthontól, önálló életet élni, de ez a lehetőség nem biztosított számukra (lásd. 2. számú eset). Ennek a helyzetnek az ellenkezője is előfordul: a hosszú időt állami gondoskodásban töltött fiatalok nem tudnak mit kezdeni a felnőtté válás következményeivel. A kialakult "intézeti biztonságot" nem szívesen adják fel, mivel nem képesek alkalmazkodni a külvilághoz. Az intézetből való távozásukat követően támasz nélkül maradnak, így sokan közülük volt nevelőiket, gondozóikat keresik fel problémáikkal. 

A vizsgálat az otthon működésével összefüggésben a következő alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.

Az otthonban nevelkedő, magatartási problémákkal, szocializációs gondokkal küzdő gyermekeknek az  Alkotmány 70/D, § (1) bekezdésében biztosított, a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való, valamint a 67. § (1) bekezdésében deklarált, az állam által nyújtandó speciális gondoskodáshoz való joga sérül és ezáltal visszásságot okoz az, hogy nem kapják meg azt a speciális ellátást, amely megfelelő fejlődésüket elősegítené. A speciális gondoskodáshoz való alkotmányos jogot sérti az otthonnak az a gyakorlata, hogy gondozottait - a nagy korkülönbség ellenére - azonos szabályok szerint neveli.
Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján, a Fővárosi Gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezem, hogy a vizsgálat által megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslásáról a 281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet 10. § (2)-(5) bekezdéseiben biztosított hatáskörében intézkedjen.

Esetek
1. számú eset

Tizenhat éves fiú, aki tíz éves korában került állami gondozásba. Közel 7 éve nem tartja a kapcsolatot a szüleivel. Egy holland család patronálja, akikkel kitűnő a kapcsolata, nagyon szeretik őt. Az első osztályt megismételte, tanulmányi eredménye azóta is gyenge, hollandul azonban tökéletesen beszél. A nevelő véleménye szerint gondjai vannak az olvasással, helyesírással és a matematikával. A vizsgálat idején végezte a nyolcadik osztályt, a következő évet Hollandiában szeretné tölteni, haditengerészetet vagy fémipart szeretne tanulni. Elpanaszolta, hogy nem engedték ki az otthonból a barátaihoz házibuliba. A határozott tiltás ellenére kilövette a fülét, de fülbevalót nem rakhat bele. Kifogásolta továbbá, hogy haját sem festheti be, és nem növesztheti meg. Sokáig volt vallásos, de most már inkább "babonás". Hittanra járt saját elhatározásából. Szereti a csoportját, megszokta őket, testvérének érzi társait. Irataiból az derül ki, hogy magatartása az iskolában és az otthonban is "kifogásolható". Ez azonban nem indokolja, hogy a - vizsgálat időpontjában - az iskolalátogatás alól felmentették, és helyette otthon két hétig tévét nézett. A felmentést igazoló iratot az iskola igazgatója adta ki, indoklásként "tűrhetetlen magatartás" szerepel rajta.

2. számú eset

Húsz éves lány, aki kisgyerekkora óta állami gondozott. Hét éves korától tizenöt éves koráig a zamárdi nevelőotthonban nevelkedett. Annak megszűnésekor került az Aga utcai gyermekotthonba. Az itt eltöltött öt év alatt soha nem érezte olyan jól magát, mint Zamárdiban. Bár ott nem volt annyira családias a légkör, mint itt, a gyerektársaság ott nagyon "összetartott". Jelenleg utógondozottként él a gyermekotthonban. Egyházi gimnáziumba jár, az érettségi bizonyítvány megszerzéséig szeretne az otthonba maradni. Döntését befolyásolta az a tény, hogy nappali tagozatos tanulóként a gyermekotthonban maradhatott, és a tandíját is fizetik. Jövőjét borúsan látja, mert nem engedheti meg magának, hogy albérletbe költözzön. Főiskolára szeretett volna jelentkezni, de meggondolta magát és inkább dolgozni fog. Szerinte már az is komoly eredmény, hogy "egy cigánynak érettségije van". Legfőbb problémának az egyes csoportokban élő gyerekek közötti nagy korkülönbséget látja. Mivel ő már 20 éves, nem ért egyet azzal, hogy ugyanúgy próbálják nevelni, mint a három éveseket. A magánélete nem érdekli a nevelőket, noha ő ezt igényelné. Többször hangsúlyozta, hogy nem foglalkoznak vele. Úgy gondolja, hogy az otthonban "utálják a nagyokat", a nevelők alig várják, hogy ők kikerüljenek, és átadják a helyüket a kicsiknek. Amióta az otthonban él már négyszer kellett szobát változtatnia. Nyáron pedig csak a kicsiket viszik nyaralni. Szívesen venné, ha az idősebbek - nemenként elkülönítve - külön részlegben élhetnének, így kisebb lenne az esélye az "összefekvésnek". Múlt év decemberében öngyilkossággal fenyegetőzött, ezt megelőzően szipuzott egy hónapig. Kórházba került, ahonnan pszichoterápiás kezelésre akarták küldeni, de úgy döntött, hogy oda nem megy. A krízishelyzetben barátai, és az egyik nevelő segített neki. Az intézet pszichológusa minden héten felkeresi.

 3. számú eset

A tizennégy éves fiút a gyámhatóság 1988. május 2-án kelt határozatával utalta ideiglenes hatállyal intézetbe, majd intézeti nevelésbe vették. Ő maga ment be a GYIVI-be és kérte a felvételét. Az anyja - életvitele miatt - alkalmatlan volt gyermekei nevelésére, nem volt munkaviszonya, lakás- és életkörülményei rendezetlenek voltak. Csoportjában tizenheten vannak. Legnagyobb társa tizenhét éves, a legkisebb nyolc. Az otthonban jól érzi magát, ugyanakkor a nevelői között nincs olyan, akivel mindent meg tudna beszélni. Ha panasza van akkor azt szokták mondani, hogy írja be a panaszkönyvbe. Az igazgatónő  nagyon kedves, gyakran segít. Van egy barátja az intézeten kívül, vele beszéli meg személyes gondjait. Konfliktusai vannak a tanulással kapcsolatban, de utólag mindig úgy érzi vele van baj, nem a felnőttekkel. Legjelentősebb problémája: az igen kevés zsebpénz. Mindössze havi 400 Ft-ot kap. Éppen egy 13.000 Ft-os cipőre gyűjt. Nevelői javaslatára pszichológus kezeli. Nagyon jól esik beszélgetnie, bár nem tudja, hogy ez segít-e problémáin.

2.3. Budapest Főváros Önkormányzat Zirzen Janka Gyermekotthon és Általános Iskola
(Budapest, XII. Diósárok út 40/D.)

A helyszíni vizsgálat ideje: 1998. április 19-20.

A Fővárosi Önkormányzat fenntartásában működő Zirzen Janka Gyermekotthon és Általános Iskola Budán, a XII. kerületi villanegyedben, egy kisebb erdőben található. A területen három, egymástól 500-500 méternyire lévő önálló intézet - egy fiú, egy leány nevelőotthon, valamint egy iskola - működik, "a világtól szinte teljesen elzártan". A környék lakói még csak azt sem tudták, hogy szomszédságukban nevelőotthon van. A lányokat nevelő Zirzen Janka otthon önálló pedagógiai intézmény, részben önálló költségvetési szerv. A gazdasági feladatokat a  két nevelőotthon tekintetében az Esze Tamás Ifjúsági Otthon - a fiú nevelőotthon - látja el.

Budapest Főváros Közgyűlése által 1992. szeptember 24-én kiadott alapító okirat szerint az intézmény alaptevékenysége: szociális ellátás szállásnyújtással (általános iskolás korú állami gondoskodásban lévő lányok speciális gondozása, nevelése), alapfokú általános oktatás (általános iskolás korú állami gondoskodásban levő lányok speciális általános iskolai oktatása). A speciális jelző jelentését és tartalmát azonban sehol sem határozták meg. Az igazgatónő tájékoztatása szerint az intézmény ún. "neurotikus lányotthon", ahol "antiszociális és neurotikus gyermekeket" nevelnek. Indokolásként két főiskolai hallgató 1982-ben készült szakdolgozatára utalt, amely azt írja, hogy a Fővárosi Tanács VB. 1968. január 17-ei alapító okirata szerint a nevelőotthonban idegsérült gyermekeket nevelnek. Az átlagosnál több sérült gyermek otthonául szolgáló intézményről sem vezetője, sem alkalmazottai, sem az ott élő gyermekek nem tudták, hogy az intézmény hagyományos nevelőotthon, mivel a "speciális otthon" kategóriát a Gyvt. vezette be. Az eltérés csupán annyi, hogy ebbe az otthonba túlnyomórészt magatartási problémákkal küzdő, deviáns gyermekeket utalnak be. Az intézmény azonban ezeknek a gyermekeknek a szakszerű ellátásához sem megfelelő szakmai háttérrel, programmal, sem működési elvekkel nem rendelkezik. A vizsgálat idején kizárólag a Népjóléti Minisztérium fenntartásában működtek különleges gyermekotthonok.

A látogatás során azonban a vizsgálatot végzők több olyan gyermekkel is találkoztak, akikről a szakértők - sem irataik alapján, sem a velük folytatott beszélgetésből - neurotikus, antiszociális vonást nem tudtak megállapítani.

A  gyermeklétszám a vizsgálat idején 33 fő volt, ebből a vizsgálat napján 14-en voltak szökésben. A kapott információk szerint a  létszám mondhatni óránként változik, sok a szökés, és a rendőrség hiába hozza vissza a gyermekeket, gyakorlatilag egy órán belül ők már újból nem találhatóak az otthonban. Az igazgatónő véleménye szerint a szökések száma az antiszociális személyiségű gyermekek létszámával arányos. A szökések megakadályozására az otthonban semmiféle intézkedést nem tesznek, és erre vonatkozóan a vizsgálatot végzők sem hallottak elképzelést, vagy tervet.

Az intézmény elhelyezése, adottságai és megközelíthetősége több problémát vet fel. A három épületből álló komplexum fogaskerekűvel közelíthető meg. A fogaskerekű megállója viszont lényegében az otthon részét képező erdőben van. Az igazgatónő tájékoztatása szerint, bár köztudott, hogy a környék nem biztonságos - például "pedofil hajlamú látogatókkal", és olyan férfiakkal voltak problémáik, akik a lányokat "árulni akarták" -, azonban pénzügyi okokból éjszakára kutyás őrt nem tudnak alkalmazni. Betörés és vandalizmus is előfordult már. Az elmondottak szerint ez a körülmény az esti és éjszakai órákban félelmet kelt az otthonban élő kiskorú lányokban és fiatal nevelőikben egyaránt. Korábban férfi nevelő is dolgozott az otthonban, a vizsgálat idején azonban már csak női alkalmazottaik voltak.

Az otthont magában foglaló épület két szintje között belső átjárási lehetőség nincs, mindkettő csak  kívülről közelíthető meg. A felső szinten laknak az alsó tagozatos iskolások, az alsó szinten a felső tagozatosok. Az egész épület elhanyagolt, sivár. A lakószobák, kiszolgáló helyiségek kifejezetten piszkosak voltak. A hálószobák állaga nagyon rossz, a falak koszosak, mállik a vakolat, a bútorzat elhanyagolt. Nincs virág, könyv, vagy éjjeli lámpa, ami otthonossá tenné a szobákat, legfeljebb egy-két poszter a falakon. A három-, négyágyas szobákban saját élettér kialakítására egyáltalán nincs lehetőség. Külön íróasztala senkinek nincs, a szekrények ugyan lakattal be vannak zárva, ám azokat szinte minden hónapban feltörik és mindent ellopnak (lásd 1. számú eset).  A mellékhelyiségek állapota rendkívül leromlott, a vizsgálat idején törött volt a mosdó a fürdőszobában. A konyhát a gondozottak felügyelet nélkül használhatják, a tisztasága kívánnivalót hagyott maga után.

Az otthonban a vizsgálat idején kifejezetten hideg volt, a gondozottak szemmel láthatóan már hozzászoktak a fűtetlenséghez. Ennek tényét a vizsgálatot végzők kérdésére meg is erősítették. 

Az intézet napi ötszöri étkezést nyújt. A konyha és az ebédlő az Esze Tamás Ifjúsági Otthonban van. Étkezni csak ebben az ebédlőben lehet, amit az idősebb gondozottak azért tettek szóvá, mert ők például szívesen készítenének maguknak vacsorát ahelyett, hogy a "sötét erdőn keresztül" átmenjenek enni. Erre korábban volt lehetőségük (lásd 5. számú eset), azonban az igazgatónő megtiltotta, mert úgy ítélte meg, hogy a gyermekek ésszerűtlenül osztották be a kapott pénzt. Döntése során a gondozottak véleményét nem vette figyelembe, pedig a gyermekek - az elmondás szerint - élvezték és például születésnapokon kicsit ünnepélyesebb vacsorát készítettek. Az étel minőségével összefüggésben a gyermekek elmondták, hogy az étel sokszor nem jó (lásd 1. és 5. számú eset).  A vizsgálat napján a vacsorát azért nem ették meg, mert "büdös volt", és állítólag nem is mindenkinek jutott belőle. Az otthonra általában jellemző nemtörődömség és felelőtlenség más esetekben is tapasztalható volt.

A nevelők között rendkívül nagy a fluktuáció, amit azzal indokoltak, hogy a munka nehézségéhez képest alacsonynak tartják a fizetéseket. A gondozottak viszont úgy tudják, hogy gyakran azért mennek el nevelőik mert "kikészülnek tőlük". Ugyanígy az egyik nevelő azt állította, hogy ha nem sajnálná a gyermekeket, már az első hónapban elment volna. A vizsgálat idején szintenként egy nappalos, két éjszakás, egy hétvégés nevelő volt. Délután és éjszaka egyetlen gyermekfelügyelő van a gyermekekkel, aki, ha bármi történik, nem hagyhatja felügyelet nélkül őket.

Az egészségügyi ellátást a Szent János Kórházból kijáró gyermekgyógyász főorvos biztosítja, aki hetente kétszer az otthonban rendel és szükség esetén kihívható. Az otthonban két pszichológus dolgozik. Az egyik pszichológus délelőttönként az iskolában van, hogy segítsen, ha valamelyik gyermekkel probléma adódna tanítás közben. A pszichológusok minden gyermekről feljegyzést vezetnek, ezek tanúsága szerint a gyermekekkel intelligencia vizsgálatok készültek. Feladatuk továbbá a családgondozás, a családlátogatások, a gyermekek orvoshoz kísérése, büntetőeljárás esetén kihallgatásra kísérése. Az ún. speciális otthonban  diagnosztikai munkának nincs nyoma, semmiféle pszichoterápiás kezelés nem történik. A különösen problémás gyermekek állapota pszichoterápiás segítség hiányában változatlan marad, vagy romlik, ami állandó konfliktus helyzetet tart fenn.

Az otthonban a légkör a vizsgálat idején érezhetően feszült volt, láthatólag sem a gyermekek, sem a dolgozók nem érezték jól magukat ebben a helyzetben. A kapott tájékoztatás szerint a személyzet tehetetlen a gyermekek közötti konfliktusok kezelésében. A kisebbek a koruk miatti kiszolgáltatottságból eredő fenyegetettségükben teljesen magukra vannak utalva. A gyermekek között rendszeresek a konfliktusok, az elmondottak szerint beavatási szertartások vannak és az ún. csicskáztatás is előfordul (lásd 1., 2. és 4. számú esetek). A gyermekek úgy érzik, hogy problémáikkal csak időnként fordulhatnak nevelőikhez. Rendszeres segítségre nem számíthatnak, annak ellenére, hogy többségük súlyos konfliktushelyzet miatt került ide (lásd 3. és 4. számú eset). A vizsgálatot végzők szerint az alkalmazottak ebben a kérdésben teljes bizonytalanságot mutattak. Több jó szándékú nevelő igyekezett eleget tenni feladatának, azonban erre sem ideje, sem szakmai lehetősége nem volt. A bizonytalanság a gyermekekben tovább gerjeszti a feszültséget, indulataikat nem tudják tartósan fékezni, gyakoriak az agresszív jelenetek, még  a felnőttek és a gyermekek között is. Az interjúkban a gyermekek megemlítették, hogy a nevelők és gyermekfelügyelők rendszeresen tettleg bántalmazzák őket (lásd 2. számú eset).

A tanítás kis létszámú csoportokban történik. Az iskolában sincs elegendő szakember, így például a vizsgálatot megelőző időszakban már hónapok óta nem volt matematika tanár. Az iskolában sincs fegyelem, előfordul, hogy a lányok már az első óra után egyszerűen elmennek. Az iskolaválasztásról, a továbbtanulásról - lényegében jövőjük alakulásáról -  a gyermekek nevelőik segítsége nélkül, teljesen egyedül döntenek. Pályázatokról, ösztöndíjakról, más továbbtanulási lehetőségekről sem a nevelők, sem a gyermekek nem tájékozottak. Délutánonként nincs szakkör, nyelvóra, korrepetálás vagy más elfoglaltság. Egyetlen szervezett program a gyógyúszás, ezen azonban kevesen vesznek részt. Az igazgatónő szerint a Marcibányi téri Szabadidőközpont közel van, ha a gyermekek igényelnék a foglalkozásokat, oda mehetnének. A vizsgálat megítélése szerint a tétlenség és a foglalkozások hiánya is közrejátszik a szökésekben és fokozza a kamaszkorú lányok egyre öntörvényűbb magatartását. A vizsgálat számára rendelkezésre bocsátott - nem tudni ki által készített és jóváhagyott -  házirendben a gondozottak együttélésére vonatkozó szabályozás lényegében csak tiltások, jogok és kötelezettségek felsorolása.  A házirend mellékletét képező napirend szerint este 8 óra körül kezdődik a lefekvés, 9 órakor pedig lámpaoltás van. A lámpaoltás alól vannak kivételek, volt, hogy éjfél után fél egyig nézték a lányok a tévét, miközben az ügyeletes nevelő végig a szobájában tartózkodott. Az otthonból szabadon lehet kijárni, a gyermekek gyakran el is mennek. Elvileg 6 órára kellene visszaérniük, de ezt nem tartja számon senki. Dohányzás, alkohol és drog egyikőjük előtt sem ismeretlen, az idősebbek gátlás nélkül mesélnek szexuális életükről.

A nyári szünetben a nevelők és felügyelők szabadsága miatt bezárják a nevelőotthont, így a lányok elmondása szerint "ha valaki nem tud se hazamenni, se nyaralni, az mehet az utcára". Elvileg az Alföldi utcai átmeneti otthon fogadja a gyermekeket, de ott az otthon teljes létszáma nem fér el, és a gondozottak nem is akarnak oda menni. Ha valaki a nyári szünetben hazamegy, akkor több mint 2 hónapon át senki nem kíséri figyelemmel, hogy valójában hol tartózkodik, hogyan él, mi történik vele abban a környezetben, ahonnan korábban ki kellett emelni. A vizsgálat azt is tapasztalta, hogy a sorsuk alakulásának - például intézetbe kerülésük - okairól a gyermekeknek nincsenek információik (lásd 3. és 5. számú esetek). Ez pszichológiai szempontból rendkívül veszélyes, mivel egy gyermek szorongással, bűntudatérzéssel reagálhat arra, ha számára ismeretlen és ezért elfogadható ok nélkül került intézetbe. Mindez azon túl, hogy befolyásolja pszichés állapotukat, komolyan megzavarhatja személyiségfejlődésüket is. 

A lányoknak a közvetlen lakókörnyezetükkel semmilyen normális emberi kapcsolatuk nincs. Egy-két esetben előfordult, hogy idegenek visszaéltek a gyermekek hiszékenységével. Az egyik ilyen ügyben két férfi megrontás bűntettének elkövetése miatt szabadságvesztés büntetését tölti.

A vizsgálat az otthon működésével összefüggésben a következő alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.

1. Az épület környezete a szükséges biztonsági intézkedések és felügyelet híján kiskorú lányok elhelyezésére alkalmatlan. Az otthon tehetetlen az állandósult szökések megakadályozásában is. Mindezek az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében biztosított, a gyermekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggésben keletkeztetnek  visszásságot.

2. Az otthonban nem biztosítják a  személyes tárgyak biztonságos elhelyezését. Ez az állapot sérti az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében foglalt  tulajdonhoz való jogot. A legalapvetőbb személyes tárgyak hiánya, illetve elzárhatóságuk megoldatlansága lehetetlenné teszi mindennemű intimszféra kialakítását, ezzel sérül az Alkotmány 59. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a magántitok sérthetetlenségéhez, valamint az 54. §-ban deklarált emberi méltósághoz való alkotmányos jog..

3. Az otthon jellegének bizonytalansága és a szakmai program hiánya közvetlen, hátrányos hatással van az ott élő gyerekek életére, mivel lehetetlenné teszi  állapotuknak megfelelő ellátásukat. A lelkileg egészségesnek tekinthető gyerekek "neurotikusként" való kezelése - különösen amiatt, hogy magatartás zavaros társaikkal együtt nevelik őket - az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében foglalt legmagasabb szintű lelki egészséghez való alkotmányos jogukat sérti és ezáltal visszásságot okoz. Ugyancsak a gondozottak legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogával összefüggő visszásságot jelent, hogy a gyermekek lakóterében nem biztosított a kellő hőmérséklet, valamint az otthon által nyújtott étel minősége és mennyisége sem megfelelő.

4. Az Alkotmány 54. §-ában deklarált emberi méltósághoz való jogot sérti, illetőleg a kegyetlen, embertelen, megalázó bánásmód alkotmányos tilalmába ütközik az, hogy az otthon nem akadályozza meg a kisebb és gyengébb gondozottjai kiszolgáltatottságát és megaláztatását. Mindez az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében megfogalmazott legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jog veszélyét is jelentheti.

5. Az Alkotmány 61. § (1) bekezdésében foglalt véleménynyilvánításhoz és a 64. §-ában deklarált panaszhoz való alkotmányos jog sérül, amikor a gyerekeket nem vonják be a közvetlenül őket érintő döntések meghozatalába, valamint azzal, hogy panaszaik, kívánságaik előadásának nincs fóruma, továbbá hiányzik mindenféle garanciája annak, hogy jelzéseikre egyáltalán választ kapjanak.

6. A gyermekek pszichés problémái kezeletlenek, feldolgozásukhoz nem kapnak segítséget.  Sorsuk alakulásáról sem kapnak - életkoruk és személyiségük alapján szükséges - információt. Ezzel sérül a gyerekeknek az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében meghatározott emberi méltósághoz, valamint a 67. § (1) bekezdésében foglalt megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való joga.

7. Az Alkotmány 70/J. §-ában megfogalmazott taníttatási kötelezettség sérül azáltal,  hogy a gyerekek nem járnak rendszeresen iskolába. Visszásságot okoz a gyerekeknek az Alkotmány 16. §-ában meghatározott kiemelt gondoskodáshoz és védelemhez való jogával, valamint a 70/B. § (1) bekezdésében foglalt, a foglalkozás szabad megválasztásához való joggal összefüggésben az a tény, hogy a gyerekeknek nem nyújtanak segítséget ahhoz, hogy az életüket alapvetően meghatározó továbbtanulási kérdésekben döntsenek. Az Alkotmány 70/F. (2) bekezdésében deklarált művelődéshez való jogot és a 67. § (1) bekezdésében előírt, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges gondoskodáshoz való jogot sérti, hogy az otthon a szabadidő - és a szünetek - eltöltésének semmiféle lehetőségét nem biztosítja, és nem fordít figyelmet gondozottjainak életvitelére sem. 
Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján, a Fővárosi Gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezem, hogy a vizsgálat által megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslásáról a 281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet 10. § (2)-(5) bekezdéseiben biztosított hatáskörében intézkedjen.
Felhívom a Fővárosi Gyámhivatal figyelmét arra, hogy a szükséges - gyökeres változások - elmaradása esetén szükségesnek látom az intézet megszüntetését. 
Esetek
1. számú eset:

Tizenkét éves lány, akit a gyámhatóság 1995-ben utalt intézeti nevelésbe. Elmondta, hogy az utóbbi időben jó viszonya van a nevelőkkel. Még csak harmadikos, mivel egyszer bukott, és évvesztes is. Otthonról nem hozhat be semmit, mert ellopják. Barátai vannak, főleg a kicsik között. A nagyok gyakran megverik őket, volt egy lány aki pénzért verte meg őket. Az étel nagyon rossz. Ha kívánhatna valamit, az lenne a legfontosabb, hogy anyukájáék szeressék és kikerülhessen innen. 

2. számú eset:

Tizenkét éves lány. Elmondja, hogy gyakran előfordul, hogy a nagyobbak feljönnek, és nagyon megverik őket. Az is előfordul, hogy a gyermekek megvernek nevelőket. Amikor a gyerekek "beindulnak" akkor a nevelők nagyon megverik őket, most is éppen dolgozik az, aki a múltkor nagyon megverte őket. Az elmúlt évtől nem ünneplik meg senkinek a szülinapját. Korábban volt itt egy férfi nevelő, aki vizes törölközővel verte őket, számítógépeket cipeltetett velük, kergette, ijesztgette őket. Szóltak az igazgatónőnek. Ő mindig megígérte, hogy szól neki, de csak most került el egy-két hónapja. Tudják magukról, hogy valamilyen pszichés probléma miatt vannak itt.

3. számú eset:

Tizenkét éves lány, akinek mindkét szülője elhunyt, nagynénje nevelte gyámként, de arra való hivatkozással, hogy sok probléma van a kislánnyal, és neki is vannak gyermekei, nem vállalta tovább. Ő vette fel a kapcsolatot az intézet igazgatónőjével, aki a saját hatáskörében döntött az intézménybe való felvételről. Törzsanyagában szereplő vélemény szerint speciális kezelésre, gyengénlátók iskolájába való áthelyezésre lenne szüksége. A Nevelési Tanácsadó pszichológusa - a gyermek pszichés állapotának ismeretében - "egy befogadó család szeretetteljes légkörében tartja valószínűnek a traumatikus élmények feldolgozását és a pszichés egyensúly helyreállítását". Mindezek ellenére az igazgatónő és a nagynéni megbeszélése alapján a gyermek ebben az otthonban él. Elmondta, hogy szeptember óta van itt. Úgy tudja, hogy azért került be, mert meghaltak a szülei. Apja felakasztotta magát. Ő talált rá, amikor hazament az iskolából. Nem tud senkivel beszélgetni, bár van itt pszichológus, de mostanában nem beszélgetnek. Senkitől nem kap segítséget. Itt jár iskolába, elég jól tanul. Mióta itt van rosszul alszik, valamitől nagyon fél, nem tudja mitől. Amikor apja meghalt akkor azt írta, hogy "kár, hogy így történt, nem kellett volna, hogy így legyen, puszi apu".

4. számú eset:

Tizenhárom éves lány, aki két éve került ide. Nevelőapja megerőszakolta, az anyja verte. Végül bevitték a gyámhatóságra. Amikor az otthonba került, társai azonnal jól elverték, majdnem megfojtották, ez itt így szokás. Nagyon haragszik az igazgatónőre, hogy ilyen viszonyok között kell élniük. A földszinti szobák teljesen elhanyagoltak, nem kapnak rendesen ruhákat sem. Nincsenek programok, nem ünneplik meg a szülinapokat sem. Volt itt egy nevelő, aki megvédte a gyerekeket, de őt nem szerette az igazgatónő. A zsebpénzt sem adják ki, csak egy részét, de mit kezdjen 100 Ft-tal, ennyit adnak ha éppen úgy tetszik. Ő hatodikos, nagyon rosszul tanul, nem segít senki, nem is kér segítséget, mert úgysem értik meg. Általában naponta van új barátja. Gyakran megszökik innen, hol ezért, hol azért. A pszichológusokkal nagyon ritkán ülnek le beszélgetni. Az egyik pszichológus hosszabb ideje nem is dolgozik, a másik pedig csak délelőtt van bent, amikor nincs itthon egy gyermek sem. Ha kívánhatna valamit, azt szeretné, hogy legyen rendbe téve ez az intézet és vegyék le a rácsokat.
5. számú eset:

Tizenhat éves lány, aki tízhónaposan került nevelőotthonba, itt öt éve él. Egyedül idősebb nővérével tartja a kapcsolatot, akihez néha hétvégeken kijár. Egyébként ideje nagy részét az intézmény falain belül tölti. Ágya és polca semmilyen személyes jelleget nem mutat. Ruhája is csak annyi van, amennyi egy kisebb táskába befér, mert a szünetek alkalmával nem biztonságos itt hagyni. Elmondása szerint az itt eltöltött öt év alatt nagyon sok negatív változás történt. A nevelők és a gyermekek egyaránt megváltoztak. Hiányolja a közös főzéseket. Ugyanakkor az intézmény ügyei iránt közönyös, nem hiszi, hogy bármin változtatni lehetne. Mindenképpen ki akar jutni innen, ha máshogy nem, akkor kollégiumba szeretne átköltözni. A nevelőkkel semmilyen bizalmas viszonya nincs. Semmi nem köti az intézményhez. 

3. Gyermekvárosok (lakásotthonok)
A Gyvt. a gyermekotthoni nevelés korszerűsítése érdekében a kisközösségre épülő, az önálló életvitelre hatékonyabban felkészítő, a lakókörnyezetbe szervesen beilleszkedő kis létszámú gyermekotthoni hálózat kialakítását tűzte ki célul. A törvény értelmében az otthont nyújtó ellátások átalakításának határideje  2002. december 1-je, több helyen azonban már jóval korábban - évekkel a Gyvt. hatályba lépése előtt  - megkezdődött a gyermekotthonok átalakítása lakásotthonokká.
3.1. Jász-Nagykun-Szolnok megyei Szakképző Iskola  és Gyermekotthon]
(Szolnok, Gyermekváros út 1.)

A helyszíni vizsgálat időpontja: 1998. március 10.

A Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Önkormányzat fenntartásában működő Szakképző Iskolát és Gyermekotthont 1980-ban hozták létre, majd 1991-ben alakították át hagyományos nevelőotthonból családias jellegű - lakásotthon formában működő - nevelő intézménnyé. Az otthon önálló jogi személyként működő, önállóan gazdálkodó költségvetési szerv, mely - az 1997. júniusban módosított alapító okirat szerint - alaptevékenységként szociális ellátást biztosít szállásnyújtással: "átmeneti és tartós nevelésbe vett gyermekek, fiatalok számára családias körülményeket biztosító lakásotthonok, szakképzőiskola és kollégium működtetése; felzárkóztató, illetve 9. és 10. alapfokú évfolyam indítása; fiatalkorú felnőttek utógondozása, utógondozói ellátása". Kiegészítő tevékenysége: alapfokú általános oktatás, szakiskolai oktatás valamint diák- és munkahelyi étkeztetés. Az intézmény összesen 22 telephelyen működik, 21 lakásotthonban, valamint az adminisztrációs tevékenységnek helyt adó központi épületben.

A lakásotthonokat Szolnokon és Tiszakürtön alakították ki, melyek a települések különböző pontjain vannak. A helyszíni vizsgálat néhány szolnoki lakásotthonra terjedt ki. Lakásotthon céljára az önkormányzat általában négyszobás ingatlanokat vásárolt, melyekbe 1991 és 1996 között folyamatosan költöztek a csoportok az eredeti - a vizsgálat idején központi irodának használt - épületből. A vizsgálat időpontjában 245 kiskorú és utógondozott, zömében 10 évesnél idősebb gyermek élt az otthonokban. Felsőfokú oktatási intézményben négyen tanultak. Az otthon eredeti könyvtárának könyveit szétosztották a házak között. Az orvosi szoba megszűnt.

Minden családias otthonban 4-5 felnőtt dolgozik, a házvezető és a gyermekfelügyelők, esetenként szociális munkás. Egy 12 fős csoport mellett 4 gyermekfelügyelő és egy csoportvezető van. A szakemberek fluktuációja magas, a munkatársak fele a vizsgálat idején még kezdő volt. Az intézetben nem alkalmaztak pszichológust, gyógypedagógust és logopédust. Az otthonnak egy pszichológus státusza van, aminek azonban éppen a vizsgálat idején tervezték a megszüntetését. A nevelők döntő többsége pedagógus végzettségű volt, akik eltérő szakmai tapasztalattal és különböző területen eltöltött munkaviszonnyal rendelkeztek. A 19 pedagógus közül 17 fő félállásban végzi a munkáját. A vizsgálat megállapította, hogy az általános szakember-hiány miatt kezeletlenek a gyermekek pszichés problémái, a gyógypedagógus és a logopédus hiánya következtében pedig nem biztosított a gyermekek speciális szükségleteinek kielégítése.

A gyermekekről a szükséges szakvélemények a vizsgálat idején nem álltak rendelkezésre. A testi-szellemi állapotot felmérő, rögzítő egészségügyi, orvosi dokumentáció hiányzott. A meglévő iratokat a központi épületben tárolták. A személyi aktákban fénykép is van a gyermekekről, mely fejlődésük dokumentálása szempontjából fontos. A gyermekek adatait, egyéb személyi anyagukat tartalmazó nyilvántartások a vizsgálat idején hiányosak voltak, az otthon igazgatója elmondta, hogy már megkezdődött az adatok, nyílvántartások számítógépes feldolgozása.

Az otthon szakmai programtervezete igen korszerű, számos - a Gyvt-ben is rögzített követelményt - fogalmaz meg a gyermekek életminőségének javítására. (Ebből a vizsgálat időpontjáig a nevelőotthon átalakítása, a családi házas elhelyezés történt meg.) A programtervezetből azonban a családból történő kiemelést megelőző vizsgálat, előkészítés nem valósult meg. Néhány esetben csak a bekerülés után látta pszichológus a gyermekeket. Egyéni fejlesztési tervek sem készültek. Ugyanez volt jellemző a többi, előremutató tervvel, úgymint "élettörténet-munka", saját gyermek-ombudsman intézménye, ismertető füzet, amely a bekerülő gyermekek beilleszkedését segítené, a lakásotthonok működésének szabályozására hivatott gazdálkodási rend, munkabeosztás. A lakásotthonok munkáját a továbbképzések, szupervízió, szakmai tanácsadás, tapasztalatcserék jelentősen segítenék, ha ezek közül bármelyik valóban létezne és működne.

A vizsgálat rendelkezésére bocsátott Szervezeti és Működési Szabályzatot a fenntartó nem írta alá, így nem állapítható meg egyértelműen, hogy az hatályba lépett-e. Az abban feladatként előírt "mentálhigiénés team" a vizsgálat idején nem létezett. A team tagjai közül pszichológus, utógondozó, családgondozó, fejlesztő pedagógus, logopédus szakember nem dolgozott a gyermekvárosban. Az igazgató munkáját három pedagógus otthonvezető segítette, ketten a szolnoki csoportokat felügyelték, egy főhöz pedig  pedig a tiszakürti otthonok tartoznak. Feladatuk volt még a házak szakmai ellenőrzése is, melynek keretében hetente tartanak vezetői ülést.

A beutalásokkal az általános igazgatóhelyettes foglalkozik, az érintett felekkel ún. elhelyezési értekezletet tartanak. Miután az érkező gyermek iratanyagát átnézték, értesítik azt a házvezetőt, akinek felügyelete alá kerülhet a gyermek. A kapott tájékoztatás szerint a döntéseknél figyelemmel vannak a gyermek személyiségére. A vizsgálat azonban ezzel szemben a Szép utcai lakásotthonban egy olyan - az otthon vezetése által kezeletlen - problémát észlelt, ahol két összeférhetetlen testvéri közösséget költöztettek össze. A lakásotthonok között áthelyezés ritkán fordul elő, akkor kerülhet rá sor, ha az indokoltan a közösség érdekét szolgálja.

A városi nevelési tanácsadóval hivatalos együttműködésük nincs, az otthon csupán informális kapcsolatban áll velük. Mivel a megyei nevelési tanácsadó csak a szükséges diagnosztizálást végzi el, ezért az intézet - bár a kapacitása nem elegendő - a városi nevelési tanácsadó és a gyermekpszichiátria segítségét veszi igénybe. Így gyakorlatilag véletlenszerű, hogy ki juthat el a szakemberhez. A szakmai program-tervezet szerint: " ... minden gyermek speciális nevelést igényel, mert 10 %-uk enyhe fokban értelmi fogyatékos, 80 %-uk túlkoros, átlag életkoruk 16 év körül van. Így legfőbb személyiségvonásaik már rögzültek, nagy részük mentálisan erősen sérült, sok a magatartási és viselkedészavarral, valamint a tanulási problémákkal küzdő, egyre több a beteg, pszichotikus fiatal, nő a bűncselekmények miatt, különösen az áldozatokként bekerülteknek, valamint az iskolázatlan, szakképzetlen fiataloknak a száma ..." Erre tekintettel a speciális szakemberek foglalkoztatására, illetve az intézményben dolgozók továbbképzésére (pl. gyógypedagógusi képesítés) még inkább szükség lenne.

Fokozott gondot jelent, hogy a városban működő ún. ifjúsági tagozatos iskolában megszüntették az ötödik és hatodik osztályt, így nincs beiskolázási lehetőség azoknak a túlkoros, magatartási problémás, beilleszkedési gondokkal küzdő gyermekek számára, akik csak az általános iskola negyedik, ötödik osztályát végezték el. 

Az intézményben rendkívül nagy népszerűséggel és hatékonysággal működik a kézművesház és a barangoló-kör. A kézműves műhelyt az egyik családi házban rendezték be, melynek vezetője 15 éve dolgozik a gyermekotthonban, korábban is a szabadidő-tevékenységet szervezte. Ez a ház nyitva áll a város fiataljai előtt is, de elsősorban az intézet gyermekei látogatják. Az otthonos, meleg, nyugodt légkörű műhelyben terápiás munka folyik. A foglalkozásokon gyakran vendégek is részt vesznek (például lelkészek). Beszélgető csoportok, hittanórák, közös vacsorák, kirándulások, túrázások, bőrözés, fafaragás, szövés, nemezelés szerepel a programjaikban. Az egyes lakásotthonok havonta egyszer kapnak értesítést a tervezett programokról. Az ott folyó munka sokat pótol az egyébként hiányzó fejlesztő pedagógusok, illetve pszichológusok feladataiból. A kapott tájékoztatás szerint szükség lenne még egy szakember foglalkoztatására, aki a műhely szellemiségét megtanulná és tovább vinné
A csoportok a rendelkezésre álló költségvetési keretből önállóan gazdálkodnak. Megtakarításaikat alkalmanként szabadidős programokra, például nyaralásra költik. A gyermekek - saját bevallásuk szerint - nincsenek tisztában azzal, hogy a házon kívül kihez fordulhatnak panaszaikkal.
3.1.1. Szép utcai lakásotthon

A vizsgálat során meglátogatott lakásotthonban 13 gyermek él. 1996 karácsonyán költözött be először 6 testvér, majd 2 gyermek és egy évvel a vizsgálat időpontja előtt 5 testvér. A házban 3 szoba, és 2 félszoba van. A felső szinten lévő fürdőszobában a zuhanyzófülke miatt beázott a fal, így azt nem használhatták. A bejárás idején összesen egy zuhanyzó volt működőképes. A felső szinten az idősebbek laknak, a fiúszobában ketten, a lányszobában hárman. Az alsó szinten az egyik háló a négy kisebb lányé, a másik a négy kisebb fiúé. A szobákban zárható szekrény nem volt. A nagyoknál egy közös íróasztal van, minden gyerekre egyetlen fiók jut, mely nem zárható. A szobákat egyébként a gyermekek díszítették. A szekrényekben sok ruhanemű volt, melyekkel kapcsolatban a házvezető elmondta, hogy többségét adományként kapták, azonban cipőt, kabátot és fehérneműt újat vesznek. A gazdálkodással összefüggésben azt a tájékoztatást adta, hogy mivel tisztálkodási szerekre, utazási költségre, felsőruházatra, ajándékokra nagyon kevés pénzük van, ezért megtakarítani csak az étkezésen tudnak.

A lakásotthonnak saját - 1995. szeptember 30-án kelt - "házszabálya" van, melyen azonban sem az igazgató, sem a fenntartó aláírása,  jóváhagyása nincs rajta. Ez egy kézzel írott lap, amelyet a gyermekekkel aláírattak, annak tanúsítására, hogy tartalmát megismerték. A "házszabály" szerint  büntetési forma a közös helyiségekből való kitiltás (szobafogság), a gyermek érdeklődésének megfelelő tevékenység megvonása. Abban az esetben pedig, ha a gyerek nem becsüli meg holmiját büntetésként nem kaphat új ruhát, cipőt.

Átadófüzet vagy eseménynapló nincs. Csak a házvezető esetenként készített írásos feljegyzése alapján lehet informálódni a történtekről. A nevelők egymást általában szóban tájékoztatják az eseményekről. Ebből a szempontból szerencsés helyzet, hogy ebben a házban a házvezető személye - a nevelőotthonból történt elköltözés óta - nem változott. 

A házvezető gyógypedagógus, logopédus és mentálhigiénés szakot végzett szakember. Rajta kívül még három gyermekfelügyelő, valamint egy szociális munkás van - körülbelül négy éve - a gyermekekkel. A dolgozók létszáma éppen csak arra elegendő, hogy váltani tudják egymást, de szabadságra csak a nyári szünet idején mehetnek. Az otthonban hetente tartanak team-megbeszélést, ilyenkor tárgyalják meg a heti eseményeket. Két-három gyermek tartozik egy "esetfelelős" felnőtt felügyelete alá, aki fokozottabb figyelemmel kíséri az általa gondozott gyermekek ügyeit. Amennyiben a munkatársaknak, vagy a gyermekeknek - valamely a neveléssel kapcsolatos szakmai probléma, illetve egyéb ok miatt - tanácsra lenne szükségük, az intézményen belül speciális szakemberhez nem tudnak fordulni, csak a városi nevelési tanácsadótól kérhetnek valamilyen segítséget (tanácsot, szakvéleményt).

A gyerekek szabadidejük eltöltéseként szervezett programokon vesznek részt. A vizsgálatot megelőző nyáron mindannyian együtt nyaraltak, amikor - valószínűleg az együtt átélt kellemes élmény hatására - magatartásuk, egymással, illetve a nevelőkkel való kapcsolatuk, együttműködésük sokkal kiegyensúlyozottabb volt, mint év közben. Többen járnak a kézművesházba és hittanra. Zsebpénzt a lakásotthon valamennyi lakója kap, az alsó tagozatosok 200 Ft-ot, a felső tagozatosok 300 Ft-ot, a középiskolások 500 Ft-ot.

A vizsgálatot végzők azonban az otthonban egy megoldatlan konfliktus helyzetet is észleltek. Az igazgatóság döntése alapján, a házban kezdettől fogva élő 8 gyermek mellé egy évvel ezelőtt újabb 5 testvér érkezett, akiknek a közösségbe való integrálását képtelenek voltak megoldani. A már hosszabb ideje ott lakó gyermekek nem tudták elfogadni az újonnan érkezetteket, akik valószínűleg súlyosan traumatizáló családi környezetből érkeztek. Mind pedagógiailag, mind pedig pszichológiailag várható volt, hogy a lakásotthonban régebben élő gyerekek közé való beilleszkedésük sikertelen lesz. Feltehetően, a régebben itt élő testvérek fejlődésében, állapotában is emiatt volt tapasztalható jelentős visszaesés (lásd 1. számú eset). Mindez azt bizonyítja, hogy az addig kiegyensúlyozott, jónak nevezhető légkört az öt testvér érkezése megváltoztatta. Tettlegességig fajuló féltékenységi és irigykedési jelenetek zajlanak a két testvér-csoport között, melyek kárvallottja többek között egy súlyosan sérült kisfiú (lásd. 2. számú eset). A nevelők - állításuk szerint - képtelenek kezelni a helyzetet, nem tudnak hatni a gyermekekre. Mind a régebben itt élő, mind pedig a később érkezett gyermekek ideggondozói ellenőrzés alatt állnak, és a kezelőorvos által rendelt gyógyszereket szednek. Ezekről - és ezen kívül egyéb eseményekről (lásd 2. számú eset) - azonban egészségügyi karton, vagy más nyilvántartás az otthonban nincs. Az orvosi ellenőrzés kéthavonta egy alkalommal történik, azonban a vizsgálat megállapította, hogy az ismételt pszichoterápiára tett orvosi és pszichológusi javaslatokat nem követi intézkedés. A gyermekek az előírt gyógyszereket sem kapják meg (lásd 2. számú eset). Az utóbb bekerült öt testvér magatartásával, viselkedésével, a többiekre gyakorolt hatásával összefüggésben mind a házvezető, mind a többi gyermek álláspontja az volt, hogy kívánatos lenne őket nevelőszülőkhöz helyezni, vagy legalábbis szétválasztani.

A vizsgálat idején folytatott eseti beszélgetés során fény derült arra is, hogy a nehezebb konfliktushelyzetekben az étkezéstől való eltiltást is alkalmazzák büntetésként. Eszerint a megbüntetett gyermek nem kap ebédet, vagy vacsorát, esetleg mindkettőtől eltiltják ugyanazon a napon.

3.1.2. Kis János utcai lakásotthon

A lakásotthonok közül ez az egyik "speciális" otthon. A vizsgálat idején kilenc fiú élt itt, 16 és 20 év közöttiek. Ők az ún. problémásabb fiatalok. Ebben a házban gyakran cserélődnek a nevelők, felügyelők. A ház egyébként modern, a kert tiszta, rendezett. A szobák világosak, azonban zsúfoltak. Az emeleti mellékhelyiség kicsi. Minden szobában legalább egy íróasztal és egy szekrény van. A szekrények zárhatók.

A házban lakók közül egyik fiú sem dolgozik. Az otthontól kapott havi 500 Ft-os zsebpénzen kívül egyéb jövedelmük nincs, ezért "üzletelésre" kényszerülnek (lásd 3. számú eset). A legnagyobb probléma a szabadidő értelmes eltöltése. Aki valamely okból nem megy iskolába, vagy nincs munkája, otthon "tétlenkedik", takarít, főz vagy a TV-t nézi. Egy hónapra előre beosztják, hogy naponta ki takarít és ki főzi az ebédet. Minden olyan tevékenység, ami pénzkiadással jár, gyakorlatilag elérhetetlen számukra. A fiatalok elmondták, hogy nagyon sokat unatkoznak. Úgy tudják azonban, hogy az udvaron épül majd egy műhely, ahol barkácsolással kereshetnek egy kis zsebpénzt. Erre mindegyikük nagyon számít.

A kimenők hosszát, a visszatérés időpontját a nevelők határozzák meg. A házban lakóknak  általában este 9 órára kell otthon lenniük. Napközben barátaik bejöhetnek látogatóba. A legtöbb fiúnak sem a szobájához, sem a házhoz nincs kulcsa. A születésnapokat, névnapokat rendszeresen megünneplik, először a nevelőikkel a házban, majd "maguk között" a városban. A továbbtanulással kapcsolatos terveiket a nevelők és a csoportvezető segítségével dönthetik el, de ritka a továbbtanulási szándék. Az italozás és dohányzás mindennapos, a kábítószer, illetve a kábító hatású anyagok fogyasztása is gyakori. Havonta tartanak összejöveteleket, ahol megbeszélhetik közös problémáikat, bár a fiatalok szerint ezek a beszélgetések kényszeredettek, érdektelenek. Szinte valamennyien szeretnének elkerülni az otthonból, legalább albérletbe költözni (lásd. 4. számú eset). A lakásotthonban a személyi adatokról nyilvántartás,  egészségügyi karton vagy egyéb intézeti azonosító lap nem volt.
3.1.3. Kalász utcai lakásotthon

A házban 11 gyermeket helyeztek el. Közülük öten testvérek. Több gyermek egybehangzó elmondása szerint az egyik nevelő rendszeresen veri a kisebb gyermekeket. (lásd 6. és 8.  számú esetek). Az ügyben azonban a vizsgálat időpontjáig nem történt intézkedés.  Az interjúk és a dokumentáció egybevetéséből a vizsgálatot végzők arra a következtetésre jutottak, hogy egy személyi sérüléssel is járó - szuicid szándékot sejtető - ügyben nem indult semmiféle vizsgálat (lásd 7. számú eset). Az épületben fellelhető iratok között egészségügyi ambuláns lap nem volt található.

Hasonlóan a többi vizsgált lakásotthonhoz, a gyermekek pszichoterápiás gondozása itt sem biztosított. A különösen problémás gyermekek állapota szakember segítségének hiányában változatlan marad, előfordul azonban, hogy kifejezetten visszaesés tapasztalható személyiségfejlődésükben. Mindez állandó konfliktushelyzeteket indukál (lásd 5., 6. és 8. számú esetek). A gyerekek nem tudják, hogy panaszaikkal kihez fordulhatnának (lásd 7. számú eset).

A vizsgálat az otthon működésével összefüggésben a következő alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.

1. A gyerekekkel foglalkozó szakemberek hiánya -  az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében  biztosított, a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal is összefüggésben - sérti az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében deklarált, a  megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való jogot és ezáltal visszásságot keletkeztet. A 70/D. § (1) bekezdésében biztosított a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos jogot sérti, hogy nem megfelelő az otthon által biztosított egészségügyi ellátás és olyan is előfordul, hogy valaki az orvosilag indokolt gyógyszerét sem kapja meg.

2. Az Alkotmány 61. § (1) bekezdésében foglalt véleménynyilvánításhoz és a 64. §-ában deklarált panaszhoz való alkotmányos jog sérül, amikor a gyerekeket nem vonják be a közvetlenül őket érintő döntések meghozatalába, valamint azzal, hogy panaszaik, kívánságaik előadásának nincs fóruma, továbbá hiányzik mindenféle garanciája annak, hogy jelzéseikre egyáltalán választ kapjanak.

3. Az otthonban nem biztosítják a  személyes tárgyak biztonságos elhelyezését. Ez az állapot sérti az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében foglalt  tulajdonhoz való jogot. Az, hogy van olyan otthon, ahol a megfelelő intimszféra kialakítására sincs lehetőség sérti az Alkotmány 59. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a magántitok sérthetetlenségéhez, valamint az 54. §-ban deklarált emberi méltósághoz való alkotmányos jog is.

4. A fegyelmezés, illetve a büntetés önkényesen alkalmazott eszközei az Alkotmány 54. §-ában megfogalmazott emberi méltósághoz való, a 70/D. § (1) bekezdésében biztosított, a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való, valamint a 70/F. §-ban deklarált, a művelődéshez fűződő jogok érvényesülésére jelent veszélyt

5. Az Alkotmány 70/J. §-ában rögzített taníttatási kötelezettség sérül azáltal, hogy a gyerekek közül többen nem járnak iskolába Az Alkotmány 67. § (1) bekezdése szerinti, a gyerekek kiemelt gondoskodáshoz és védelemhez való jogával valamint a 70/B. § (1) bekezdésében foglalt, a foglalkozás szabad megválasztásához való joggal összefüggésben okoz  visszásságot az a tény, hogy a gyerekeknek nem nyújtanak segítséget ahhoz, hogy az életüket alapvetően meghatározó továbbtanulási kérdésekben döntsenek.
Az Alkotmány 70/F. §-ában deklarált művelődéshez való jogot és a 67. § (1) bekezdésében  megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges gondoskodáshoz való jogot sérti, hogy az otthon a szabadidő eltöltésének lehetőségét csak igen korlátozott mértékben biztosítja, és nem fordít kellő figyelmet a gondozott fiatalok életvitelére (alkohol, drog) sem.
Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján, a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezem, hogy a vizsgálat által megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslásáról a 281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet 10. § (2)-(5) bekezdéseiben biztosított hatáskörében intézkedjen.
Esetek
1. számú eset

A kislány iratanyaga szerint goromba. Éjszaka gyakran felriad, kiegyensúlyozatlan, lobbanékony, tűrőképessége alacsony. A csatolt pedagógiai vélemény tanúsága szerint egyszemélyi kapcsolat kialakítása pozitívan befolyásolhatja személyiségét. Többszöri kórházi zárójelentései alapján "súlyos miliő-ártalom, emocionális depriváció, és alkalmazkodási zökkenők" mutathatók ki nála. A pszichológiai vélemény alapján sürgős és tartós pszichoterápiás kezelése volna javasolt, valamint toleráns, stressz szegény lakásotthoni nevelés lenne számára a legmegfelelőbb.

2. számú eset

Egy kisfiú, aki öt testvérével együtt él az otthonban. Az ott kialakult konfliktushelyzet nagyon megviseli. Enyhe fokban értelmi fogyatékos, három éves korában súlyos égési sérüléseket szenvedett. Tisztázatlan körülmények között benzinnel öntötték le, arca, mellkasa, jobb karja (körülbelül 20 százalék testfelület) égett meg. Pszichés állapota rendkívül  rossz. Elmondta, hogy nagyon sokat csúfolják őt a gyerekek az otthonban, hogy "ronda, mint a halál", "ronda égett". Ilyenkor többnyire sírógörcsöt kap, néha megpróbál ellenszegülni és verekedni, de kis termete és sovány alkata miatt alul marad. Ezért elmegy azonnal arcot mosni, hátha az segít és nem lesz olyan csúnya. A vizsgálatban résztvevő pszichológusok véleménye szerint ez a légkör lélektani szempontból tartósan traumatizálja az amúgy is sérült pszichés állapotú kisfiút, akinél ez a mosakodási ceremónia kényszeres tünetként fennmaradhat.  Személyi anyagában található egy ambuláns lap, amely szerint üveggel elvágta a csuklóját. A sérülés körülményeiről az orvosi dokumentáció nem tesz említést, könnyen elképzelhető az öngyilkossági szándék, tekintve, hogy a kisfiú nagyon szenved társai kegyetlen gúnyolódásaitól. Nem foglalkozik vele senki, még a hegeket lazító kenőcsöt sem kapta meg.

3 számú eset

A lakásotthonban két éve lakó fiú már évek óta nevelőotthonban élt. Egy év elteltével maga kérte, hogy idősebb fiútestvérével nevelőszülőkhöz költözhessenek. A nevelőszülőktől többször elszökött (egyszer fél évre hazament vér szerinti szüleihez), emiatt került később az egyik lakásotthonba. Magántanulóként járja a hatodik osztályt. Ruhái egyáltalán nincsenek, mert "üzletel velük", de nemcsak a saját, hanem lakótársai ruháit is eladja. Tizenhárom testvére van. Egyik testvérét, aki ugyan nem messze lakik tőle, nem láthatja, mert állítólag rossz hatással van rá. A többi testvérével sem találkozott már évek óta. Valami nagyon jó szakmát szeretne kitanulni. Hosszas gondolkodás után azt mondta, hogy lakatos, vagy asztalos lenne szívesen. (Később kiderült, hogy ez az a két szakma, amit a gyermekvárosban tanulni lehet.) Születésnapját, névnapját nem szereti. A sportot  nagyon kedveli, de nem sportol, egyrészt mert nincs miből fizetnie a sportklub tagsági díját, másrészt mert megszűnt a hely, ahova járt.

4. számú eset

Egy fiú, aki a lakásotthonba kerülése előtt hosszú ideig élt nevelőszülőknél. Szüleit nem ismeri, húga szintén intézetben él, két bátyja pedig már dolgozik. Bátyjaival nem tartja a kapcsolatot, mert nem szereti őket. Nevelőszüleinek megígérte, hogy nem találkozik se  velük, se a saját szüleivel. Attól fél, hogy ha elmenne hozzájuk, akkor "felborulna a lelki világa". A nevelőszülőktől emlékei szerint azért kellett eljönnie, mert ők már idősek, és nem akart nekik gondot okozni. Az igazgató szerint azonban egyszerűen felrakták őt a vonatra, azzal, hogy többet ne menjen vissza hozzájuk. Jelenleg az Alternatív Gimnázium első osztályába jár. Az első félévben megbukott, amiért főként magát hibáztatja, de a nevelőket is. Előfordult, hogy azért nem ment iskolába, mert összeveszett a nevelőkkel. Magát másnak tartja, mint a ház többi lakóját. Egyrészt mert gimnáziumba jár, másrészt mert szavalóversenyt nyert. Nagyon érdekli az irodalom, sokat olvas, magyar tanárával nagyon jó a kapcsolata. Nehéznek érzi életét a házban, szívesebben élne inkább olyan emberekkel, akikkel megbeszélhetné a dolgait, problémáit, kívánságait. Havi egy-két összejövetel van a házban, ott azonban senki nem mond semmit, csak ő beszél, de már neki is egyre kevesebb kedve van hozzá, ezért már nem is mindig megy el ezekre a gyűlésekre. Legnagyobb problémája  hogy az 500 Ft-os zsebpénze igen kevés. Munkalehetősége nincs, ezért társaival "zsiványságokat" követ el. Előfordult már, hogy kábítószerezett. Életét a "fent és a lent" periódusai jellemzik. Amikor "lent" van, drogozik és nem jár iskolába, amikor "fent", akkor tanul. Jelenleg saját állítása szerint "fenti" szakaszban van. Nyert egy pályázatot, melyből fizetni tudja az iskolát (havonta 5000 forint). Patronáló tanára nem volt számára szimpatikus, ezért nem jár hozzá. A városi könyvtárban szokott tanulni, mert ott sokkal könnyebben megy, mint az otthonban. Szabadidejében jár színházba. A hétvégék meglehetősen unalmasan telnek, de ő ilyenkor tanul vagy bemegy a városba sétálni. Sok barátja van a gyermekotthonon kívül is. Szeretné az iskolát befejezni, melyhez anyagi támogatásra van szüksége, ezért folyamatosan pályázik. A gimnázium elvégzése után is szívesen maradna az otthonban, hogy jelentkezhessen tanárképző vagy színművészeti főiskolára. Érdekli a politika, főként a cigánykérdés. Vágyai közt szerepel albérletbe költözhessen a városba, de erre sem neki, sem az intézetnek nincs pénze.

5. számú eset

A kislány a törzskarton adatai szerint egy éve van a szolnoki gyermekváros lakásotthonában. Örökbefogadó szülei kérésére került intézeti nevelésbe. Az anya másodszor kérte az elmúlt két év alatt a gyermek intézetbe utalását. Az első alkalommal - 1996 áprilisában - csak ideiglenes hatállyal utalták be, és néhány hét múlva haza mehetett. Nem sokkal ezután egy barátnőjével megszökött otthonról, a rendőrség vitte haza.  Ezután az anya ismét kérte az intézeti nevelésbe vételt. A törzskartonjában szereplő megyei Nevelési Tanácsadó által az első "bekerülés" idején készített vélemény és javaslat szerint a gyermek jó értelmi képességű, fejlettsége életkorának megfelelő. Később, 1997 márciusában készült - az intézet pszichológusa által felvett - diagnózis már feldolgozatlan pszichés feszültségről, mentális problémákról, az önértékelés negatív irányba történő változásáról számol be. A pszichológiai vélemény sürgős beavatkozást tartott indokoltnak. A gyermek személyi anyagából azonban nem derül ki, hogy történt-e bármilyen próbálkozás az egyre rosszabb állapotba kerülő kislány kezelésére a két vélemény között eltelt idő alatt. A kartonban található utolsó - a gyermek egyik, azóta már kilépett nevelőjétől származó -, 1997. júniusi keltezésű vélemény szerint a bensőséges, bizalmi viszony oldhatja  a gyermek zavarait, segítheti személyisége pozitív fejlődését. 

6. számú eset

A kislány egy éve él az otthonban, szülei halála miatt került ide. A rendelkezésre álló iratok szerint bekerülésekor az intézet pszichológusa úgy találta, hogy testvérei között feszültségoldó, bátorító, nyugtató szerepet töltött be. Az intelligenciája az átlagosnál magasabb. Sok segítséget, törődést, biztonságos környezetet igényel. Szintén kedvező a két évvel ezelőtti nevelői jelentés is. Fentiek áttanulmányozása, valamint az elkészült interjú után nehezen érthető az 1997. februári keltezésű bírósági végzés, mely a kislány elmeszakértői vizsgálatát rendeli el. A törzskartonból nem derül ki, hogy a vizsgálat valóban megtörtént-e, és milyen eredménnyel, de az sem, hogy ki és miért indítványozta. Erről a vizsgálatot végzőknek nem sikerült szóbeli tájékoztatást sem kapni. Az interjú során a gyermek elmondta, hogy fél az egyik nevelőtől. Mindig fenyegetőzik, néha meg is veri őt vagy a testvéreit, egyszer húgát a falnak vágta. Nem bízik abban, hogy az igazgató hinne neki, mert legtöbbször a nevelőknek hisznek. Házon belül sem érdemes szólni, mert már régebben is volt ilyen probléma, más nevelőkkel és soha nem segítettek. Hetente megverik őket. Néha megdicsérik, amikor takarít vagy rendet rak. Amikor idekerültek, iskolát kellett változtatnia. Jól tanul, szakács vagy cukrász szeretne lenni. Van saját szekrénye, sok ruhája, azokat részben otthonról hozta. 

7. számú eset

A fiú szülei halála miatt két éve került a lakásotthonba. Előtte teljesen önálló élete volt, sőt részben négy kisebb testvéréről is ő gondoskodott. Nem tudja mi lesz vele, velük, amikor kikerülnek, nincs akivel erről beszélhetne, nem érzi magát biztonságban. Csuklóján kötés, mely friss sérülésre utal, bár balesetről a házvezető nem beszél, és a törzskartonban sem található erre vonatkozó bejegyzés. A fiú kedveli a nevelőket, kivéve egyet, aki a kicsikkel szokott kötözködni. Az igazgatónak nem lehet szólni, ha probléma merül fel. Mióta bent van, háromszor beszéltek, de csak percekre. Az egész vezetőségről rossz a véleménye. Szerinte sokan ezeket nem merik elmondani. Nem tudja, hogy kihez fordulhatnának, de ismert egy régebbi gyermekvárosi fiút, aki a minisztériumhoz írt panaszlevelet.

8. számú eset

A kisfiú, az egyik testvérpár legfiatalabb fiú tagja. Több éve él a lakásotthonban. Nagyon rosszul érzi magát ebben a házban, van egy nevelő, aki "úgy bánik velük, mint a kutyával". A vizsgálat idején is majdnem megverte a lánytestvérét, egyébként is gyakran fenyegetőzik veréssel. Ezeket a gyerekek mindig elmondják az otthonvezetőnek, és így két-három hétig jobb a helyzet, majd ismét kezdődnek a problémák. Az előző házvezető és egy nevelő is agresszív volt a gyermekekkel, bár néhány nevelő a védelmükre kelt. Ezzel együtt a viszonyok továbbra is zaklatottak. Őt is megvizsgálta az intézet akkori pszichológusa, a véleményben ez áll: „Jó intellektuális teljesítmény, gyakorlatias, alkalmazkodó. Életét reménytelennek látja örömforrásai beszűkültek. Meghatározó élménye a biztonság hiánya. Javaslat: lehetőségekhez mérten kielégíteni biztonság és támaszigényét ...  Segíteni az őt ért trauma feldolgozásában."

3.2. Pest Megye Önkormányzatának Gyermekotthona
(Veresegyház, Liget u. 1.)

A helyszíni vizsgálat időpontja: 1998. március 5.

Az otthont 1994. július 1-jével a Pest Megyei Önkormányzat alapította. Az intézmény a gyermekek elhelyezését biztosító tíz családi házból, egy központi igazgatási épületből, valamint két-két szolgálati lakást magában foglaló házból áll. Egy családi ház 10-12 gyermek önálló lakótere. A csoportok koedukáltak, kor szerint is heterogének. A vizsgálat idején 110 gyermek élt az otthonban. A Szervezeti és Működési Szabályzat (a továbbiakban: SZMSZ) szerint az engedélyezett férőhelyek száma maximum 120 fő.

Az alapító a hagyományos nevelőotthoni ellátási formától elérően az ún. családszerű állami gondoskodás megvalósítását tűzte ki célul. Az alapító okirat szerint az otthon alapfeladata: "szociális ellátás szállásnyújtással", ami a valóságban magában foglalja a gyermek- és ifjúságvédelmi, a nevelőotthoni és nevelőintézeti ellátási feladatokat is. 

A házak 1994-ben, két hónap alatt épültek fel, külsőleg szokatlanul igényesnek tűnnek. Minden egyes épület kissé eltér a többitől. A központi épületet két oldalról félkörben veszik körül a családi házak. A házak köré kerítés helyett növényeket ültettek. Az egyes épületek műszaki állapota azonban változó, láthatólag nem volt elegendő az idő az építkezésre (például az ajtók nem illeszkednek a kerethez és így nem lehet becsukni őket, a szekrényajtók néha leesnek). A központi épületben helyezték el az irodákat, könyvtárat, a pszichológus és a gyerekorvos rendelőjét, illetve a rendezvényeknek helyt adó közös helyiséget. A könyvtárban  a gyermeklétszámhoz viszonyítva a vizsgálat idején elég kevés könyv volt.

A családi házakban padlófűtés van. A műszaki felszereltség, a berendezés korszerű, szinte minden igényt kielégítő: mikrohullámú sütő, video berendezés, modern mosógépek vannak. A lakások kétszintesek. Az alsó rész a közös együttlétet szolgálja, a nappali és az étkező mérete elegendő 10-12 gyermek számára. A felső szinten vannak a hálószobák, amelyek a ház méretéhez képest kis alapterületűek. A két-három ágyas szobákban a szekrények - a tetőtér sajátosságai miatt - nem mozdíthatók, ajtajuk nem zárható. A szobában lakóknak egy közös beépített íróasztala van, amely azonban alkalmatlan arra, hogy többen egyszerre használják és senkinek nincs külön fiókja sem. A gyermekek arra panaszkodtak, hogy nem lehet átrendezni a szobákat. Összességében a lakókörnyezet barátságos, a szobák falait a gyermekek díszíthetik. Saját ruhájuk kevés van, az azonos méretű ruhákat a gyermekek többnyire felváltva hordják.

A helyszíni bejárás során a vizsgálatot végzők azt tapasztalták, hogy némelyik házban a fürdőszobák teljesen üresek voltak. Sem törölköző, sem szappan, sem egyéb tisztálkodási eszköz nem volt. Az alkalmazottak szerint a gyermekek a szekrényükben tartják valamennyi tisztálkodási szerüket. Ez azonban, mivel a szekrényeket nem lehet bezárni, érthetetlennek tűnik. A WC-ket és a mosdókat - a kapott információ szerint - tűzvédelmi okból nem lehet bezárni, így az intimszféra tiszteletben tartása nem biztosítható.

A vizsgálat során meglátogatott házak közül a vizsgálatot végzők az egyiket különösen rossz műszaki állapotban találták. A falak beáztak, vizesek voltak. A mosókonyhában az elektromos vezetékek körül is nedves volt a fal. A felső szinten mozgott egy fal, a terasz pedig "elvált" az épülettől. A ház - ebben az állapotban - balesetveszélyes, ami a gyermekek testi épségét veszélyezteti. Az épületet eredetileg ki akarták üríteni, de a házvezető kérésére ott maradtak, és így a gyermekek jelenlétében javíttatják ki a hibákat.

A rendelkezésre bocsátott dokumentumok átvizsgálása során nem volt megállapítható, hogy a gyermekotthon SZMSZ-ét a fenntartó - Pest Megyei Önkormányzat - jóváhagyta-e. A gyermekekről vezetett nyilvántartás hiányos volt, a vizsgálat munkatársai által szúrópróbaszerűen kiválasztott anyagokban esetlegesen szerepeltek feljegyzések. Hiányoztak a negyedéves tájékoztatók. A személyi anyagok nyilvántartásának és az egészségügyi kartonoknak a tartalma nem volt összhangban. A gyermekek intézménybe való érkezésekor sem orvosi, sem pszichológiai vizsgálatot nem végeznek. Az iratok között talált néhány pszichológiai szakvélemény több évvel ezelőtt készült.

Az SZMSZ rendelkezése szerint az egyes házaknál vezetendő csoportnaplóban kell rögzíteni a gyermekekről - többek között - a fontosabb személyi adatokat, tanulmányi eredményeket, egyéb feljegyzéseket (jutalom, megbízás, kimenő, látogató, levelezés, csomag), ezen túlmenően pedig a pszichológus, a logopédus, valamint a gyógypedagógus véleményét, javaslatát. A naplókban azonban a szakmai adatok (szakvélemények, negyedéves jelentések) nem szerepelnek. A házvezető - a kapott tájékoztatás szerint - a gyermekekről nem kapja meg az iratokat. Mindennek elsősorban a sérült, vagy valamilyen egészségügyi problémával küzdő gyermekek esetében van különös jelentősége, mivel lehetetlenné teszi a megfelelő információk átadását a gyakran cserélődő személyzet tagjai között. Ebben a helyzetben tehát a gyermekekről nem áll rendelkezésre kellő információ ahhoz, hogy az eddigi életükhöz, szükségleteikhez alkalmazkodva lehessen nevelésükről, gondozásukról dönteni (lásd 1. számú eset). 

Az egyes otthonokban dolgozó gyermekfelügyelők és házvezetők hetente tartanak szakmai megbeszélést, melyről azonban feljegyzés nem készül. A házban történt eseményekről átadó füzetet vezetnek, melybe a napi történéseket jegyzik be. A gyermekekről rendelkezésre álló információ és írásos anyag - a vizsgálat megítélése szerint - nem látszik elegendőnek ahhoz, hogy minden gyermekről egyéni gondoskodási tervet készíthessenek.

Az igazgató tájékoztatása szerint az intézmény legnagyobb gondja a kellő számú szakképzett alkalmazott hiánya, valamint a nagy fluktuáció. Az induláskor felvett szakemberek közül a vizsgálat idején már csak 3 házvezető dolgozott. A látogatás során végigjárt házak némelyikében néhány hónappal, illetve csupán néhány nappal korábban alkalmazott házvezető volt. A gyermekfelügyelők eredeti végzettsége gyakran nem szakirányú, annak ellenére, hogy követelmény a pedagógusi végzettség, így például a vizsgálat idején a házvezetők között katonatiszt is volt. Az összesen 56 alkalmazottból 50 fő foglalkozott közvetlenül a gyermekekkel. Közülük mindössze hat volt a férfi. Az SZMSZ szerint a növendékek gondozását hivatásos gondozói személyzet látja el, házanként egy nevelő és négy gyermekfelügyelő. Annak ellenére, hogy a házankénti négy gyermekfelügyelő csupán a szükséges minimum, ez a létszám sem volt meg minden házban. Az igazgatónő álláspontja szerint a gyermekfelügyelők közel fele szakmailag nem megfelelő, és házanként legalább két nevelőre lenne szükség. Az egyik családi házban a négyéves fennállás alatt összesen 28 nevelő váltotta egymást. Az eredetileg beköltözött 12 gyermek közül is már csak 3 élt itt. A vizsgálatot végzők találkoztak olyan testvérekkel is, akik már a harmadik házban éltek. Mindez alapjaiban kérdőjelezi meg az otthonok családias jellegét. A nagy fluktuáció miatt szinte lehetetlen a gyermekek neveléséhez szükséges folyamatosság biztosítása. Az itt élő gyermekek múltjukról keveset tudnak és helyzetüket tovább nehezíti, hogy az intézeten belüli életükben sincs kontinuitás, nincs olyan személy, aki az itt töltött éveiket folyamatosan figyelemmel kísérné. A nevelőotthoni rendszer ebben az esetben nem teszi lehetővé a biztonságot adó érzelmi kapcsolat kialakulását a gyermek és a nevelők között (lásd 4. és 5. számú esetek).

Az otthonban főállású logopédus dolgozik. A logopédus - az általa vezetett napló tanúsága szerint - felméri, hogy van-e a gyermeknek beszédhibája. Ezt követően - ha szükséges - egyéni és csoportos foglalkozásokon korrekciós fejlesztés történik. A pszichológus hetente egyszer három órát rendel. A vizsgálatot végzők pszichológus által készített feljegyzéseket nem találtak. A kapott tájékoztatásból bebizonyosodott, hogy a pszichológus nem is találkozott minden gyermekkel, és az általa megvizsgáltak közül is csak kevesekkel foglalkozik érdemben. A vizsgálat megítélése szerint az otthonban nevelt nagy számú fogyatékos gyermekekhez gyógypedagógus alkalmazására lenne szükség, azonban ez az álláshely betöltetlen volt.

A házakban a délelőtti órákban felnőtt nem tartózkodik, a gyermekfelügyelők 12 órától dolgoznak, a házvezető munkaideje pedig 14-15 órakor kezdődik. Mindez különösen akkor jelent nagy gondot, ha valamelyik gyermek beteg és otthon tartózkodik, mivel így a felügyelete nem megoldott.  Az esti órákban, valamint éjszaka a központi épületben egyáltalán nincs ügyelet, a gyermekfelügyelő pedig nem hagyhatja el a házat, csupán telefonon hívhat segítséget. Tíz-tizenkét fős gyermeklétszám esetén, - tekintettel a fogyatékos, illetve sérült, magatartási zavarokkal küzdő gyermekek magas számára is - elengedhetetlen az éjszakai ügyelet. Amennyiben kórházba kell szállítani valakit, az otthon munkatársai közül senki nem kíséri el.

A beutalt gyermekek egészségügyi vizsgálata még az átmeneti otthonban történik, itt a gyermekorvos csak akkor vizsgálja meg a gyerekeket, ha panasszal fordulnak hozzá (lásd 6. számú eset). Hetente két-három órát rendel, és szükség esetén hívható. Az otthonban található orvosi szobát az egyik szolgálati lakásban alakították ki. A vizsgálat időpontjában az  orvosi szobában a gyógyszerszekrény szinte üresen állt. A beteg gyermekeket a házvezetők viszik vizsgálatra, és intézik a szükséges gyógyszerek kiváltását és adagolását. A szakellátást, illetve a kórházi beutalásokat a váci vagy a gödöllői szakrendelő biztosítja. A gyermekek speciális szakellátása azonban (gyógypedagógus, logopédus, pszichológus) megoldatlan. Fertőző betegség az otthonban - az igazgatónő elmondása szerint - nem fordult még elő. Ezzel szemben a házfelügyelők arról számoltak be, hogy rüh, sőt hepatitis is előfordult már. Az orvosi szobában található kartonok átvizsgálása során fény derült arra, hogy azok tartalma nem mindig fedi a valóságot (lásd 3. számú eset). Például az egyik gyermek egészségügyi lapján szereplő depresszió ellenes készítmény valójában egy másik gyermek kezeléséhez volt előírva. A gyermekfelügyelő elmondta, hogy a gyógyszer valóban nem a kartonon szereplő gyermek számára szükséges, hanem a "pisiseké".

Az egyes "családok" között a különbség számottevő. A családias élet néhány házban már kialakult, vagy éppen alakulóban van, ugyanakkor ezt a folyamatot lassítja, illetve megnehezítheti az alkalmazottak nagy mértékű fluktuációja. A vizsgálat megállapítása szerint a házak magukra hagyatottak, elszigeteltek, a központ a szervező-irányító feladatát nem látja el. A vezetők részéről érkező segítség esetleges, nem alakultak ki azok az ellenőrzési, problémamegoldó funkciók, amelyek elengedhetetlenek lennének ahhoz, hogy a házvezetőkre és gyermekfelügyelőkre háruló felelősség és a terhelés szintje elviselhető legyen. A fluktuáció negatív hatása az intézményi keretek között nevelkedő gyermekek esetében hatványozódik, a csoportok, családok időről időre szétesnek.

Az egyes házakban lakó gyermekek csoportjai kor, nem és egészségi állapot szerint is heterogének. Mivel a gyermekek nem tekintik ezt a közösséget valódi családnak, a kamaszok között előfordul szexuális kapcsolat is. Van olyan ház, ahol 10 gyermekből 6 értelmi fogyatékos. A ház vezetője - az intézet korábbi igazgatóhelyettese - kényszerből vállalta el a házvezetőséget. Ilyen összetétel mellett még inkább igaz az a megállapítás, hogy egy nevelő (házvezető) kevés ahhoz, hogy a napi házi teendők és tanulásban való segítésnyújtás mellett a gyermekekkel való gondoskodásra is ténylegesen jusson idő.

A lakóegységek gyermekenként havi 10.500 Ft-ot kapnak élelmiszerre, ruhára, tisztálkodószerekre, ajándékokra, kulturális programokra. Ebből az összegből nyilvánvaló, hogy színvonalas szabadidős programok nem finanszírozhatók, bár az is tény, hogy  lebonyolításukhoz egyébként sincs elég gyermekfelügyelő. Az ünnepeket (például karácsony, születésnap) házanként ünneplik. Születésnapi ajándékra általában 600-700 Ft jut. A zsebpénzek mértéke is házanként eltér (lásd 4. és 5. számú eset). Az otthonban szerveznek szakköröket is. Népszerű a szövő, zongora, furulya, korongozó-agyagozó, üvegfestő szakkör és működik önismereti csoport is. A szakkörökre a gyermekek szabadon járhatnak, általában heti egy-két alkalommal egy-másfél órában. A gyermekek viszont arról számoltak be, hogy a kisebbek számára e programokon való részvétel érdeklődésük és a megfelelő szervezés hiányában gyakorlatilag  megoldatlan (lásd 2. számú eset).

Az otthonban három lelkész - evangélikus, katolikus, baptista - dolgozik. Az elmondottak szerint az evangélikus lelkészhez járnak szívesen a gyermekek. Ő az, aki különböző programokat szervez, például  karácsonykor ajándékokról is gondoskodott. Mivel a gyermekek nagyon ritkán tudnak az otthonból bármiféle kulturális eseményre vagy akár sétálni kimenni, így ezek a programok döntő befolyással vannak lelki és szellemi fejlődésükre.

A 18 és 24 év közötti utógondozott fiatalok önállóbb életet élnek. Főznek magukra, önállóan döntenek napi időbeosztásukról. Közülük mindenki kap zsebpénzt  (600-1800 Ft), azonban csak az kaphatja meg egy összegben, aki - a felügyelő megítélése szerint - „tud vele gazdálkodni".

A vizsgálat időpontjában az egyik házat egy házaspár vezette, akik gyermekükkel költöztek az otthonba. Ez a modell sokkal inkább reprezentál egy valódi családot, hiszen vannak szülők, akik együtt élnek a saját, illetve a nevelt gyermekekkel, és nemcsak a munkahelyükre járnak be dolgozni. További előny, hogy esetükben alacsonyabb a fluktuáció, hiszen sokkal megfontoltabb döntés kell ahhoz, hogy egy család gyerekeivel együtt megváltoztassa  lakóhelyét, életvitelét.

A vizsgálat az otthon működésével összefüggésben a következő alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.

1. Az a tény, hogy balesetveszélyes műszaki állapotú családi házban gondoznak gyermekeket, az Alkotmány 18. §-ában deklarált, az egészséges környezethez való, valamint a 70/D. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a legmagasabb szintű testi egészséghez való joggal kapcsolatban jelent visszásságot.

2. Az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a tulajdonhoz való, valamint az    59. § (1) bekezdésében foglalt magántitokhoz való alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okoz, hogy az otthonban nem megoldott a személyes használati tárgyak biztonságos elhelyezése.

3.  Az Alkotmány 59. § (1) bekezdésében foglalt magántitok védelméhez fűződő, valamint az 54. § (1) bekezdésében deklarált, az emberi méltósághoz való jogokkal kapcsolatos visszásságot jelent, hogy az otthonban személyes szükségleteik elvégzéséhez a gondozottak semmiféle intimszférát nem alakíthatnak ki maguknak.

4. Az egészségügyi ellátásban tapasztalt szakmai, adminisztrációs és egyéb hiányosságok - ezek között  különösen a beteg gyermek felügyelet nélkül hagyása, az éjszakai ügyelet megoldatlansága, a gyógyszerrendelés orvosi működés szabályait sértő gyakorlata  -, továbbá, hogy  a szakképzett dolgozók hiánya miatt a gyermekek speciális szükségleteinek kielégítése nem biztosított, az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében biztosított, a gyermekeket megillető különleges védelemhez való, valamint a 70/D. § (1) bekezdésében deklarált, a legmagasabb szintű testi és lelki egészéghez való alkotmányos jogokkal kapcsolatban okoz visszásságot.

5. A vizsgálat értékelés szerint az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében deklarált emberi méltósághoz való joggal kapcsolatos visszásságot okoz az, hogy az otthon az éjszaka ágybavizelő gyerekeket az alkalmazottak mintegy megbélyegzik a "pisisek" megnevezéssel.
Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján, a Pest Megyei Gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezem, hogy a vizsgálat által megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslásáról a 281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet 10. § (2)-(5) bekezdéseiben biztosított hatáskörében intézkedjen.
Esetek
1. számú eset

Tizenegy éves lány, aki 1988. január óta lakója az otthonnak. 1997. július 25-én került a pomázi GYIVI gondozásába. Édesanyja halálát követően 1993-tól nagyanyja nevelte, akivel kapcsolata konfliktusossá vált. A rendőri feljegyzés tanúsága szerint gyakoriak voltak a tettleges bántalmazások, míg végül a gyermek elszökött otthonról. A pomázi otthonban végzett  pszichológiai vizsgálat megállapította róla, hogy fokozott szeretet- és törődésigénye van, nyugtalan. A javaslatban szerepel, hogy pszichológiai segítségre van szüksége. Beutalását megelőzően a Pest Megyei Gyerek Ideggondozó és a Szentendrei Nevelési Tanácsadó gondozásában állt. A veresegyházi otthonba való bekerülése után visszaszökött Pomázra. Büntetésként kimenő megvonásban részesült. Személyi anyagában nem szerepel sem az ideggondozó, sem a nevelési tanácsadó véleménye, sem pedig az esetleges kezelése folytatására vagy megismerésére vonatkozó írásbeli megkeresés. Ugyanakkor a gyermek viselkedése problematikus, magatartása és személyiségproblémái kezelésre szorulnak. A vele folytatott beszélgetésből az derült ki, hogy az otthonba érkezésekor nem beszélgetett vele senki, nem mondták el részletesen az otthon szokásait. A nevelőkkel nem alakult ki jó kapcsolata, inkább hazamenne a nagyanyjához, aki azonban nem akarja visszafogadni. A házban található naplóban nem volt bejegyzés arról, hogy a gyermeket pszichológus megvizsgálta volna, vagy a történtekről készült feljegyzések alapján szakmai megbeszélésen terápiát javasoltak volna, pedig a gyermek pszichés zavarokkal terhelt személyisége fokozott segítséget igényel.

2. számú eset

Két kislány - tíz és hét éves - enyhe fokban értelmi fogyatékosok, de jól tanulnak. A napirendjük szerint az iskolából való hazaérkezésüket követően átöltöznek, aztán ebédelnek és mosogatnak, majd a rendrakás következik. Délután tanulnak, este lehet TV-t nézni (a kicsik csak a mesét nézhetik, a nagyobbak filmeket is). Szombat-vasárnap lehet lustálkodni. Szombaton közös háztakarítást tartanak. Egyéb közös program nincs, kirándulás, séta vagy mozi-színház látogatást nem szerveznek. A házvezető azzal magyarázza a helyzetet, hogy a gyermekek eltérő életkora és eltérő ízlése miatt lehetetlen összehozni közös programot.

3. számú eset

Tizenegy éves kislány 1996. április 29-én került az otthonba fiútestvérével. Iratanyagából kiderül, hogy a szakértői bizottság enyhe fokban találta értelmi fogyatékosnak, ezért számára ilyen iskolatípust javasoltak. Az aktájában néhány oldallal később egy logopédiai szakvélemény már minden hivatkozási alap nélkül középsúlyos értelmi fogyatékosnak diagnosztizálja. Ezt nem támasztja alá szakértői vizsgálat. Azonban ez a tény, az akta esetleges felületes átolvasása esetén alkalmas arra, hogy őt stigmatizálva súlyosabb esetként tüntesse fel, mint amilyen valójában.

4. számú eset

Tizenhat éves fiú, tizenkét éves kora óta él intézetben. Mióta itt él, egy nevelővel tudott bizalmas, bensőséges kapcsolatot kiépíteni, de ez a nevelő is elhagyni készül az intézményt. Vágyait el tudja érni, kiengedik az intézet területéről, ha megfelelően tanul és elvégzi a feladatait. Zsebpénzt kap, melynek összege 600 -1500 Ft, attól függően, hogy mennyire jól takarít vagy dolgozik. (Etekintetben minden házban más a szabály.) Szobafestőnek készül, azonban az interjú során kiderült, hogy korábban a nevelők erőltették, hogy állattenyésztést tanuljon, amit csak egy év után hagyhatott abba, ekkor kezdhette meg a szobafestő szakmunkásképző iskolát. Egyébként szeret rajzolni, és szeretne tovább tanulni is, bár ezt reménytelennek tartja, mert sok pénzbe kerül. Szívesen megpróbálná, de úgy tudja, hogy ezzel a gondjával nem mehet egyenesen az igazgatónőhöz, csak a nevelőkkel való egyeztetés után.

5. számú eset

Tizenhét éves fiú, a gyermekfalu első lakói között érkezett, négyéves kora óta él intézetben. Nem emlékszik arra, hogy miért került be, a múltjából tárgyi emlékei nincsenek.  Édesanyja - amíg élt - látogatta. (1991-ben halt meg.) Nagyon nehezen szokta meg az intézeti életet. Szerinte, aki segít a házimunkákban, több zsebpénzt kap. Az ő zsebpénze 900-1000 Ft között van.

6. számú eset

Tizenöt éves lány iratanyagában egy dátummal ellátott lelet található, miszerint a gyomrával volt komoly problémája, azonban az egészségügyi kartonján, illetve az orvosi iratokon erről feljegyzés nem szerepel. Nincs bejegyzés arról sem, hogy milyen orvosságot rendelt számára a gyermekorvos, illetve mikor kell kontrollra mennie. Ő ment újra segítséget kérni, amikor állapota rosszabbodott.

4. Csecsemőotthonok
A Gyvt. szerinti gyermekotthonok egyike az a speciális gyermekotthon, amely a koruk (0-3 év) miatt speciális ellátást igénylő gyermekek otthont nyújtó szakellátását biztosítja. Ezek az otthonok valójában - korábbi elnevezésük szerint - a csecsemőotthonok. A Gyvt. végrehajtási rendeletei ezen otthonok működésére, a többi gyermekotthonhoz viszonyítva szigorúbb személyi és tárgyi feltételeket állapítanak meg.
4.1. Fővárosi Önkormányzat Egyesített Csecsemőotthonai
és Gyermekotthonai
(Budapest, VI. Kmety Gy. u. 31.)

A helyszíni vizsgálat ideje: 1998. április 17.

A Kmety utcai csecsemőotthont 1959-ben létesítették. Időközben egy integrált intézmény - a Fővárosi Önkormányzat Egyesített Csecsemőotthonai és Gyermekotthonai - egységévé és egyben székhelyévé vált. Ezen kívül még 5 fővárosi telephelye van. Alaptevékenysége a csecsemőotthoni ellátás, az egészségügyi gyermekotthoni ellátás és a nappali szociális ellátás (fogyatékosok napközi otthona). A csecsemőotthoni ellátás körébe tartozik a 0-3 éves korú, testileg és szellemileg ép csecsemők elhelyezése, gondozása és nevelése, az anyaotthoni ellátás és az átmeneti anyásotthoni ellátás (anya gyermekével).

Az egyesített csecsemőotthon élén egyszemélyi felelős vezetőként a főigazgató áll. Az intézmény egészére kiterjedő általános vezetési (koordináló, ellenőrző, szervező) tevékenységén kívül az átmeneti anyásotthon irányítása is az ő feladata. A vizsgált Kmety György utcai csecsemőotthon engedélyezett férőhelyszáma 48, a vizsgálat idején a gondozottak létszáma 33 volt, 5 állandó és 1 felvételi csoport működött. A csecsemőotthonba való felvételt - és ezen kívül  a főváros területén működő csecsemőotthonokba, egészségügyi gyermekotthonokba beutaltak elhelyezésével kapcsolatos feladatokat -  az épületben elhelyezett felvételi iroda végzi. Különös figyelmet fordítanak a testvérek együttmaradására. A működési szabályzat szerint azoknak a gyermekeknek az elhelyezéséhez, akiknek a felvétele nem fekvőbeteg gyógyintézetből történik, orvosi vizsgálat szükséges. A gyakorlatban - az igazgatónő elmondása szerint - nem ragaszkodnak szigorúan ehhez a szabályhoz. Fontosabbnak tartják azt, hogy a gyermek a felvétel után rögtön a végleges gondozási helyére kerüljön.

Az intézmény egy régi belvárosi épületben található. Az 5 önálló csoportban átlagosan 8-9 gyerek van. Az ellátott gyermekek életkora 0 és 4 év között változik. A csoportok létszáma nagy, annak ellenére, hogy van üres férőhely. A gyermekek kor szerint vannak csoportosítva, kivételt képeznek a testvérek. A gyerekek szobái tiszták, berendezésük praktikus. A gondozószobákból azonban hiányzik az otthonosság, vidámság, melegség és meglehetősen zsúfoltak. Az otthon jól felszerelt, az egészségügyi szempontból alapvető felszerelési tárgyak szempontjából is jól ellátott. A gyermekek ruhái tiszták és jó állapotban lévők voltak. Minden csoportban elegendő játék volt. Az intézet kertje kellően felszerelt beépített játékokkal, pancsoló is van. Az igazgatói és az adminisztrációs irodákon kívül jól felszerelt orvosi szoba, elkülönítő és a pedagógus-pszichológusnak is külön szobája van. 

A gondozónők három műszakban dolgoznak, 8 gyermekre van egy gondozónő. Hat állandó éjszakással dolgoznak, munkájukat és problémáikat az otthon pedagógusa kíséri figyelemmel és segíti. A gondozónők elmondták, hogy a csoportmegbeszélések nem oldják fel feszültségeiket. A vizsgálat idején a 30 gondozónői álláshelyből 5 volt betöltetlen. Egy főnővér, egy orvos és egy pedagógus dolgozott még az otthonban, a kisegítő személyzeten kívül. Az igazgatónő elmondása szerint a gondozónői munkakörben nagy a fluktuáció. Egy 1995-ben készült jelentés szerint például a munkaerőmozgás aránya 50 százalék felett volt, az üres álláshelyek száma pedig évente 20-30 fő között mozgott.

Az otthon működésének szabályai közé tartozik, hogy meghatározott sorrendben etetik a csecsemőket, majd a gondozónő tisztába teszi őket, és kiviszi a teraszra. Ez alól nincs kivétel, mindenkinek ki kell várnia (bírnia), amíg rákerül a sor. Az utolsónak érkezett csecsemő általában utolsó a sorban. A vizsgálat tapasztalata szerint a gondozónő alig-alig beszélt a gyermekekhez, szemkontaktust is ritkán létesített velük. Gépiesen végezte feladatát. A gyermekek egymással sem kezdeményeztek kapcsolatot, egy két éves kislányt például egyáltalán nem érdekelte a mellette fekvő gyermek. A születése óta ott élő kislányon a hospitalizáció klasszikus tünetei mutatkoztak, szemeiben semmi érdeklődés nem volt. Tisztába tétel közben a gondozónő semmivel sem igyekezett a gyermek figyelmét felkelteni. Az etetés a partedli felvétellel indul, a következő gyermeknek megmutatják a partedlis társát, ebből megtanulja, hogy utána ő jön. Etetés után tisztába tevés, majd a levegőztetés következik. A nagyobb gyermekek együtt, egy időben étkeznek.

A vizsgálatot végzők egy másik csoportban hasonló tapasztalatokat szereztek. A nyolc játszó gyermeket a gondozónő egy pult mögött állva nézte. Többen belső ritmusra ringatták magukat. A gyermekek szinte alig néztek gondozónőjükre, és egymással sem volt kapcsolatuk, magukban játszottak, közös játéknak nyoma sem volt. Míg a gondozónő egy gyermekeket etetett, két másik várt a sorára, de az egyik nagyon keservesen sírt. Egyrészt nyilván az éhségtől, de a fáradtságtól is, valamint az előző napi oltástól is ingerlékenyebb volt. A szituáció a gondozónő számára nyilvánvalóan megoldhatatlan helyzetet teremtett: egy gyermek az ölében, egy üvölt a rácsnál, egy másik pedig ingatja magát. Arra sem volt lehetősége, hogy felvegye a síró csecsemőt, mert felvenni csak közvetlenül az etetés előtt szabad. Az a lehetőség maradt, hogy próbált beszélni a síró gyermekhez, aki egyrészt ehhez túl kicsi, másrészt túl messze volt a felnőttől ahhoz, hogy a megnyugtatás célt érjen. A vizsgálat értékelése szerint az otthonban rendkívül mereven alkalmazták  a gondozás szabályait. A gyermekek szigorú - órára és személyre beosztott - napirend szerint élnek. Ez a szigor az otthon egész életére jellemző, melyet jól példáz a házirend.

Az intézet három tagú vezetősége (két orvos és egy pszichológus státuszban alkalmazott pedagógus) látogatja a gyermekeket, mindennap van vizit. Ezen kívül azonban nem sok esemény történik, férfit a gyermekek szinte egyáltalán nem látnak. A kor szerinti csoportosítás miatt saját maguknál idősebb vagy fiatalabb gyermeket sem látnak, kivéve a testvéreket. A csecsemőotthonban a gyermekek egyéves korukig legalább havonként, azontúl legalább három havonként részletes orvosi esnek át. A vizsgálatok eredményét a gyermek gondozási lapján rögzítik. A gondozónők a gondozottakról naponta alapfüzetet, a saját gyermekről egyéves korukig havonta, azontúl háromhavonta fejlődési naplót (fejlődési táblát) vezetnek.

Az otthonban rendkívüli események általában nincsenek, ami előfordul, az a látogató szülők esetleges ittassága, vagy agresszív viselkedése. A látogatás rendje: vasárnaponként ablakon keresztül, a rendkívüli látogatások megbeszéléstől függően, akár mindennap, és ilyenkor a szülő kézbe is veheti a gyermekét. A látogatást a látogatási könyvben névre szólóan, dátummal és aláírással igazoltatnak, így nyomon követhető a gyermekkel való kapcsolattartás rendszeressége vagy rendszertelensége (lásd 1. számú eset)

Az intézményt végiglátogatva egyértelmű volt, hogy a nevelést a gondozónők etetés és öltöztetés formájában gyakorolják. Az ellátás ugyan szakszerű, az iratok vezetése pontos volt, de személyes kontaktus a gondozók és gyermekek között szinte egyáltalán nem volt észlelhető. Az működési szabályzat viszont célként fogalmazza meg, hogy az intézetnek biztosítania kell a gondozottak egészséges testi és személyiségfejlődése feltételeinek megteremtését. A gyermek személyiségének fejlődése, a gyermek és a gondozónő közötti személyi kapcsolatok elősegítése érdekében kívánatos a gondozónői állandóság és a "saját gondozónő rendszer" biztosítása.

A vizsgálat az otthon működésével összefüggésben a következő alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.

Az otthonban gondozott csecsemőknek az Alkotmány  67. § (1) bekezdésében megfogalmazott, a gyermekeknek a fejlődéshez szükséges védelemhez és gondozáshoz fűződő, valamint  a 70/D. § (1) bekezdésében deklarált, a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával összefüggésben okoz visszásságot a szakemberek hiánya, valamint a személyi és tárgyi környezet  ridegsége.
Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján, a Fővárosi Gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezem, hogy a vizsgálat által megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslásáról a 281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet 10. § (2)-(5) bekezdéseiben biztosított hatáskörében intézkedjen.

4.2. Debrecen Megyei Jogú Város Védő- és Csecsemőotthona 
(Debrecen Kartács u. 42.)

A helyszíni vizsgálat ideje: 1998. április 22.

Az intézmény a város szélén helyezkedik el, 1973-ban épült és kifejezetten csecsemőotthonnak tervezték. A fenntartó városi jogú önkormányzat által jóváhagyott - módosított - alapító okirat szerint az intézmény alaptevékenysége: a csecsemőotthoni ellátás, kiegészítő tevékenységei: a járó betegek orvosi ellátása, a gyermekek átmeneti ellátása, az anyák és gyermekeik átmeneti ellátása, gondozása és a családgondozás. Alaptevékenysége körében az intézmény az ideiglenes hatállyal elhelyezett, átmeneti és tartós nevelésbe vett 0-3 éves korú, testvérkapcsolat fennállása esetén 3 évnél idősebb 0-6 éves korú gyermekek otthont nyújtó ellátást biztosít. Az otthon szükség esetén befogadja az állami gondoskodásban, valamint az utógondozói ellátásban részesülő fiatal felnőttet gyermekével együtt,  a gyermek otthontalanná vált szüleit, a szociális válsághelyzetben lévő anyákat valamint az állami gondoskodásban álló fiatal terhest (ún. anyás otthon).

A védő- és csecsemőotthon a sajátos ellátást igénylő, gyermekvédelmi gondoskodás alatt nem álló 3. évét be nem töltött - egészségügyi okok miatt - rászoruló gyermekek átmeneti gondozásán túl speciális csoportként az ideiglenes hatállyal elhelyezett, az átmeneti és tartós nevelésbe vett, tartósan beteg, illetőleg fogyatékos, beilleszkedési, magatartási vagy tanulási zavarokkal küzdő szenvedélybeteg, illetve kora miatt különleges ellátást igénylő gyermeknek is otthont nyújtó ellátást, gondoskodást biztosít. A 200 férőhelyes intézetben a vizsgálat idején 117 gyermek élt, az anyás részlegen pedig 15 anya volt gyermekével elhelyezve.

Az otthon SZMSZ-e és házirendje a vizsgálat megítélése szerint példaértékű.
4.2.1. A csecsemőotthon

Az épületben a gyermekcsoportok életterét úgy alakították ki, hogy az a gyermekek korának, fejlettségének megfelelő aktivitásra és pihenésre, alvásra egyaránt lehetőséget adjon. Emellett megoldották, hogy a gondozónő az egyéni gondozási műveletek végzése közben is kapcsolatot tudjon tartani a gyermekcsoporttal. Ezért két-két gyermekcsoport szobáját üvegfalú közös fürdőszoba választja el egymástól. A szobák gazdagon díszítettek, otthonosak és tiszták voltak, a játékok a csoport korosztályának megfelelő fejlesztő, érdekes játékok. Az egyéni óvónői foglalkozások a játékokkal megfelelően felszerelt játszószobákban zajlottak. 

A vizsgálat idején a csecsemők minden helyiségben láthatóan elégedettek és kiegyensúlyozottak voltak, sírás nem hallatszott, érdeklődők és kedvesek voltak, nem ijedtek meg az idegenektől, közel jöttek és élénken figyeltek. A nagyobb gyermekek azonnal hajlandóak voltak játszani és beszélgetni is. Mindez azt jelzi, hogy a gyermekek jó pszichés állapotban vannak, a gondozónők szeretettel bánnak velük. A gyermekek a déli alvásidőt a szabad levegőn esőtől és naptól védő ágyakkal felszerelt teraszon töltik. A kapott tájékoztatás szerint nyáron reggeltől estig az udvaron vannak, ott étkeznek, játszanak és alszanak.

Az otthonban nagy gondot fordítanak a csoportállandóság biztosítására, hogy lehetőség szerint egy-egy gyermekcsoport tagjai ugyanabban a csoportban nőjenek fel, amelybe felvételre kerültek. Ezért a berendezést változtatják a növekvő gyermekek igényei szerint, és arra törekednek, hogy csoportváltásra az intézeti tartózkodás alatt ne kerüljön sor. Ha ez mégis elkerülhetetlen, akkor az a gondozónővel együtt történjen. A csoport kialakításánál irányadó szempont, hogy lehetőleg egy korosztályhoz tartozó gyermekek kerüljenek egy helyre. A vizsgálat idején 20 szobában 8-8 fős gyerekcsoportok voltak elhelyezve.

Ugyanilyen alapvető követelmény, hogy minden gyereknek saját gondozónője legyen, valamint, hogy csoportonként is állandó gondozónők legyenek. Az igazgatónő elmondása szerint a fluktuáció alacsony. Minden csoportnak 4 állandó gondozónője van, akik egymást váltva délelőtti és délutáni műszakban dolgoznak. Éjszaka négy csoportra van egy-egy gondozónő. A csoport minden gondozónője fokozottan felelős legfeljebb három gyermekért. Vezeti fejlődési tábláját, naplóját és a gyermek fejlődéséről rendszeres időközönként számot ad. Ő veszi a gyermek a születés- és névnapjára az ajándékot, tartja a kapcsolatot a kinti óvodával vagy iskolával, látogatja a kórházban lévő gondozottját és az általa vezetett ún. kedvenc naplóba havi bontásban legapróbb részletekkel mindent feljegyez a gyermekről. A napló végigkíséri a gyermek fejlődését, tartalmazza első lépései megtételének időpontját, a kimondott első szavakat, szókincsének fejlődését, a gyermek önállósodásának menetét.

A napirend gerince az étkezések rendje, valamint a nappalt nagyjából két egyforma szakaszra osztó alvásidő. A folyamatos gondozási rend itt is fontos követelmény, a gondozónő a különböző gondozási műveleteket - etetés, tisztába tevés, öltöztetés - folyamatosan, egymáshoz kapcsolva végzi. Mindaddig, amíg a gyermekek együtt nem étkeznek, a csoport gyermekei minden étkezésnél meghatározott, állandó sorrendben esznek. Erről azonban szükség esetén - a gondozónők megbeszélése értelmében - áttérhetnek egy másik szintén stabil sorrendre.

Az intézetben a látogatási rend differenciált. Azokat a szülőket illetve családtagokat, akik rendszeresen tartják a kapcsolatot a gyermekkel, segíti és támogatja az intézet. Az intézet vezetői törekednek arra, hogy minél több gyermek kerüljön vissza a családjába, illetve minél több gyermeket fogadjanak örökbe vagy kerüljön nevelőszülőhöz. Az 1997. év statisztikai adatai szerint az év folyamán távozott 131 gyermek közül 51 került vissza saját családjába, 29 gyermeket fogadtak örökbe és 28-an kerültek nevelőszülőkhöz. Saját gondozottaikat később is segítik (lásd 1. számú eset). Távozáskor az intézet részletes zárójelentést ad a szülőknek, örökbefogadónak, nevelőszülőnek, illetve más fogadó intézetnek.

Az intézet vezetője 1981 óta az otthon szakmai vezetője volt, 1989 óta pedig igazgató főorvosa. Szakmai helyettese az intézeti vezető gondozónő. Az intézmény szakdolgozói között pszichológust is alkalmaznak. A vele folytatott beszélgetés során kiderült, hogy munkája során a gondozás teljes folyamatát figyelemmel kíséri, szakvéleményt készít minden gyermekről. Beül a csoportokba is megfigyelésre, videóra rögzíti a gondozónők munkáját és értékeli, a hibákat elmondja. A gyermekekről készült video-felvételt megőrzik, ha a szülő kéri, átmásolják neki, hogy lássa, hogyan fejlődött a gyermeke. Az otthonban készített pszichológiai vélemény teljes képet mutat a gyermekek életéről, személyiségéről. Az otthon orvosa a csecsemőknél havonta, egy évesnél idősebbeknél három havonta végez rendszeres orvosi vizsgálatot, beadja a kötelező védőoltásokat és naponta vizitel. A vizsgálat alapos egészségügyi ellátást és pontos adminisztrációt tapasztalt. A három évesnél idősebb korú gyermekek megfelelő feltételek és óvodát fenntartó önkormányzat engedélye esetén területi óvodába járhatnak. Az óvoda vezetésével a kapcsolatot a gyermek saját gondozónője tartja.
4.2.2. Az anyás otthon

Az ún. anyás otthon látja el azokat a gyermekes vagy várandós anyákat, akik gyermeküket hajléktalanság vagy egyéb krízishelyzet miatt nem tudják otthonukban nevelni. Ellátják továbbá az állami gondoskodás alatt álló fiatalkorú leányanyákat is gyermekükkel együtt, valamint a mentálisan, enyhe fokban károsodott, képezhető anyákat azzal a céllal, hogy gyermekük gondozására és nevelésére a későbbiekben képesek legyenek. Az ellátás célja a család krízishelyzetének megoldásában való segítés anélkül, hogy a gyermek állami gondoskodásba kerüljön.

A szolgáltatás igénybevétele önkéntes. Az otthon biztosítja a szülő számára a gyermekével együtt-lakhatást és a szükség szerinti egyéb ellátást. Az átmeneti gondozás időtartama 3 hónap, amely 3 hónappal meghosszabbítható. Az otthonban nyújtott ellátás kiterjed az anyák azon személyiségi és lelki problémáinak feltárására és lehetőség szerinti korrekciójára is, amelyek gátolják az anyát a reális helyzetfelismerésben és akadályozzák a pozitív irányú döntések meghozatalát. Az intézet szakemberei állandó kapcsolatot tartanak fenn az anya és gyermeke állandó lakhelye szerint illetékes önkormányzattal és gyámhatósággal a krízishelyzet mielőbbi megoldása érdekében. Az ellátás magában foglalja az egészségügyi, a szociális és a gyermekvédelmi ellátást.

Az intézet az anyákat gyermekeikkel egy - három év alatti gyermekek esetén fürdőszobás - szobában helyezik el. Az anyák önállóan gondozzák gyermekeiket, ehhez minden segítséget megkapnak. Az intézetből való eltávozáshoz például babakocsit biztosítanak. Az anyák szobájukat a rendelkezésre álló bútorral rendezik be, maguk takarítják és tartják rendben. A közös helyiségeket szintén közösen takarítják. Az anyák és gyermekeik teljes ellátást kapnak, de bármikor maguk is főzhetnek, az ehhez szükséges helyet és felszerelést is biztosítja az intézet.

Az egészségügyi alapellátást csak 18 éven aluli ellátottak részére biztosítják az otthonon belül, az anyák az intézet helye szerint illetékes háziorvosi rendszert és szakorvosi ellátást veszik igénybe. A gyermekek gyógyszerrel, vitaminnal és gyógyászati segédeszközzel való ellátásáról is az intézet gondoskodik. Betegség esetén segítenek az ápolásban. A szolgálatot teljesítő gondozónők kötelesek segíteni az anyának a gyermek gondozásában, ápolásában.

Az intézet szakemberei, így a szociális munkás, a védőnő, a gyermekvédelmi ügyintéző állandó kapcsolatot tartanak fenn az anya és gyermeke lakóhelye szerinti illetékes önkormányzattal és az első fokú gyámhatósággal, az anya családjával, munkához jutása érdekében pedig az anya lakóhelye szerinti illetékes munkaügyi központtal. Az anyák családjával való kapcsolattartás céljára alkalmas helyiséget biztosítanak.

A vizsgálat az otthon működésével kapcsolatban alkotmányos visszásságot nem állapított meg. 

Eset
1. számú eset:

Az otthon lakója egy 15 éves fiú, aki súlyos vesebetegsége miatt hetente jár dialízisre. Próbálkoztak más nevelőotthonba történő kihelyezésével, de a gyermek nem tudta megszokni az új környezetét és pszichésen olyan rossz állapotba került, hogy visszavették a csecsemőotthonba. Itt külön lakrészt alakítottak ki számára,  gondozónője a régi maradt, aki így már több, mint tíz éve gondoskodik róla. Kapcsolatuk nagyon szoros, meghitt. A gyermeknek a szülei és testvérei a Hortobágyon élnek, az intézet vezetői levélben felvették a családdal a kapcsolatot és a fiú meg is látogatta családját. Sajnos nagyon nehéz körülmények között élnek, ezért a gyermek gondozását, hazaszállítását nem vállalhatták, de a kapcsolatot azóta is tartják, a testvérek leveleznek, látogatják egymást.

4.3. A Csecsemőotthonok Pikler Emmi Országos Módszertani Intézete
( Budapest, II. Lóczy L. u. 3. )

A helyszíni vizsgálat ideje: 1998. április 30.

A 40 férőhelyes nevelőotthon 1946 óta működik. A 1134/1997. (XII. 22.) Kormányhatározat döntött átalakulásáról, mely a Csecsemőotthonok Pikler Emmi Országos Módszertani Intézetének megszűnését mondta ki és egyidejűleg létrehozta a Nemzetközi Pikler Emmi Közalapítványt. A Közalapítványt a Fővárosi Bíróság 1998. április 6-án vette nyilvántartásba kiemelkedően közhasznú alapítványként. Célja Pikler Emmi nevelési koncepciójának megismertetése és alkalmazása, a működő közalapítványi intézet fenntartása, ezen kívül továbbképző és kutató tevékenység folytatása. A korábbi alapító okirat szerint a Csecsemőotthonok Pikler Emmi Országos Módszertani Intézetének alaptevékenysége az állami gondoskodás alatt álló kiskorúak részére csecsemő- és gyermekotthoni ellátás nyújtása, kutatás és fejlesztés, módszertani és szakirányítási feladatok ellátása és módszertani levelek kiadása volt. Ez az adminisztratív átalakulás azonban nem befolyásolta az intézetben nevelkedő gyermekek mindennapi életét.

Az otthon Budán egy nagy kerttel rendelkező villaépületben működik. Az épület adottságainál és méreteinél fogva nem alkalmas a férőhely szerinti 40 gyermek elhelyezésére, a szobák nagyon kicsik és zsúfoltak. Minden szobához egy fürdető tartozik, amit csecsemők számára terveztek. Csoportonként van egy WC. Elkülönítő nincs. A játékokat és a ruhákat a magánalapítvány veszi.

A vizsgálat idején az otthonban 32 gyermekről gondoskodtak, közülük a legidősebb hét éves, a legfiatalabb pedig másfél hónapos volt. A kapott tájékoztatás szerint egyre több és egyre súlyosabb fogyatékos gyermek kerül az otthonba. Egy csoportban két-három sérült gyermek él. Az idekerülő csecsemők között ötször magasabb a koraszülöttek aránya, mint az országos átlag. Néhány gyermek gyógytornász segítségét igényli, a hallássérült gyermekeket pedig hetente háromszor kell kezelésre vinni. Ezekkel e gyermekekkel kapcsolatban fokozottan jelentkezik a szakember, a pénz és a helyhiány.

Az otthonban az engedélyezett dolgozói létszám 80 fő, a legrégebbi dolgozók több mint 30 éve vannak itt. A vizsgálat idején három betöltetlen álláshely volt, egy orvosi, egy pszichológusi vagy pedagógusi, és egy szakdolgozói. Az otthonban foglalkoztatnak egy teljes és két részmunkaidős gyermekgyógyászt, egy általános orvost, két pedagógust és három pszichológust. A pszichológusok és a szakdolgozók közül hatan voltak GYES-en, közülük két pszichológus Az intézetvezető és helyettese egészségügyi főiskolai végzettséggel, a szakdolgozók szakgondozói, óvónői vagy csecsemőgondozói képesítéssel rendelkeznek. Az otthonban a vizsgálat idején 22 szakképzetlen csecsemőgondozó dolgozott. A gondozónők között - a kapott tájékoztatás szerint - nagy a fluktuáció, szülés után a legtöbben nem jönnek vissza. Jelenleg minden gondozónő vidéki, ők az otthonhoz közeli nővérszállón laknak.

A gyerekek 5 csoportban nevelkednek, egy csoport általában 8 főből áll. Minden gyermekcsoportnak 4 gondozónője van, akik 3 műszakban váltják egymást. Ha a 4 gondozónő közül valaki hiányzik, akkor átmenetileg a többiek látják el a feladatokat, helyettest csak a legvégső esetben vesznek igénybe. A gyerekekkel saját felelős gondozójuk foglalkozik, mindegyikükhöz két gyerek tartozik. Amíg az ügyintézés irataihoz a gondozónők nem férhetnek hozzá, addig a csoportnál található a fejlődési napló, melyet a saját gondozónő vezet rendszeresen és részletesen. A fejlődési napló alapján fejlődési tábla készül. Ezen kívül létezik a napi- vagy úgynevezett alapfüzet, ami gyermekenként tartalmazza a napi eseményeket. A napi jelentő füzet mellett a gondozónők szóban is átadják a csoportot. Precízen vezetik a látogatási naplót is. Munkájukat szakoktató, pedagógus és pszichológus segíti, a két utóbbi munkaköréhez tartozik, hogy a játékszobában a foglalkozásokat vezesse, és részt vegyen a sétáltatásban. Éjszaka az ügyeletes nővéren kívül 2 gondozónő van a házban.

A csoportoknál tett látogatás alkalmával a vizsgálatot végzők azt tapasztalták, hogy a gondozónő folyamatosan beszélt ahhoz a csecsemőhöz, akivel éppen foglalkozott. A nagyobb gyerekeknek is láthatóan jó viszonya van a gondozókkal. A szobákban az ágyak végén zsákok lógnak, ezekben a gyerekek saját játékait tartják. Minden gyereknek van egy saját partedlije, aminek felkötése azt jelzi, hogy ő következik az etetésben. 

Az épület zsúfoltsága, a helyhiány lehet az oka annak, hogy a nagyobbacska, járni tudó gyerekek a lehető legkevesebb időt töltik az épületen belül. Napközben, télen-nyáron kint alszanak a gyerekek a szabadban, kifejezetten erre a célra készített hálózsákokban. A kertben minden megvan, ami a játékhoz, a különböző foglalkozásokhoz szükséges. Az udvaron például egy külön házban játszószobát alakítottak ki, ide az óvónő felügyeletével egyszerre két óvodás korú gyerek jöhet ki, de csak heti két alkalommal fél órára.

A csoportszobából való kikerülés a vizsgálatot végzők tapasztalatai szerint igen későn történik és emiatt a gyerekek félősek és ijedősek. Saját gondozónővel 1 éves kora után mehet ki a gyerek a folyosóra. Az utcára 2-2,5 éves korban kerülnek ki először. Ez az igazgatónő véleménye szerint későn van, de a munkaerőhiány miatt nem tudnak egy-két gyereket sétálni vinni. Megbízható szülővel általában kiengedik a gyerekeket. Saját gondozónőnek a patronálást nem javasolják, ami azt jelenti, hogy azt a két-három gyereket, akiknek ő a "saját gondozónője" hétvégén nem viheti ki az intézetből, vagy haza.

Az otthonban dolgozó pszichológus heti egy megbeszélést tart a gondozónőkkel, terápiás foglalkozásokat nem vezet. Ha valamelyik gyereknek pszichoterápiás kezelésre van szüksége, akkor külső szakembert hívnak. A csoportpedagógusok, akik egy-egy csoport gondozónőinek munkáját segítik, egyénileg csak más csoport gyerekeivel foglalkozhatnak, hogy megelőzzék a csoporton belüli kivételezést. A csoportpedagógus a saját csoportjához tartozó gondozónőknek a szülőkkel kapcsolatos problémák megoldásához és az új gyerekek beilleszkedéséhez nyújt segítséget. A főnővér havonta egyszer tart megbeszélést a gondozónők csoportvezetőinek. Negyedévente van csoportvizit, ezen az orvos, a pszichológus és a csoportvezetők vesznek részt.

Az egészségügyi ellátás keretében havi státusz - vizsgálatot végeznek, melynek során az egészségügyi változásokat, a szomatikus és mentális státuszt rögzítik. Mivel elkülönítő szoba nincs, a beteg gyerekek együtt vannak a többiekkel. A kapott tájékoztatás szerint ez "felesleges" is lenne, mert a többiek még az elkülönítés előtt megkapják a fertőző betegséget, ezen kívül a beteg gyereknek is szüksége van arra, hogy a saját gondozójával lehessen. 

Az óvodáskorú gyerekeket különböző külső óvodákba viszik, ezzel akarják elkerülni azt, hogy az óvodában "intézeti csoport" alakuljon ki. A csecsemőotthon mikrobuszával, kísérővel viszik a gyerekeket az óvodába. Közös kirándulásokat is csak ezzel a mikrobusszal tudnának szervezni, de az utazási költséget nem fedezi a költségvetésük.

Az örökbefogadásokat és a nevelőszülőkhöz történő kihelyezéseket az otthon vezetősége igyekszik alaposan előkészíteni. Az örökbefogadni szándékozó szülő először az otthon vezetőjével találkozik, családi anamnézis készül róla, majd nyilatkozik, hogyan szeretné látogatni a gyermeket. A látogatások a főnővér felügyelete mellett kezdődnek. A fokozatosság elvét érvényesítik, a barátkozás legalább 6 hétig tart. Néha a leendő szülő engedélyt kap, hogy a gyermeket kivigye az otthonból. Az otthon az örökbefogadó, a nevelőszülő, illetve a gyermek kiválasztásába nem szólhat bele (lásd 1. számú eset). Az örökbefogadási és a nevelőszülőkhöz való kihelyezési kísérletek - az elmondottak szerint - elég sokszor sikertelenek. Egészséges gyermeket azonban 10 éve nem helyeztek át nevelőotthonba, ami azt jelenti, hogy a csecsemőotthoni tartózkodás alatt valamilyen módon rendezték a sorsukat: vér szerinti szülőhöz, nevelőszülőhöz, örökbefogadó szülőhöz kerültek. A fogyatékos gyermekek megnyugtató elhelyezése nehéz, nagyon sokat dolgoznak annak érdekében, hogy ők is megfelelő helyre kerüljenek, gyakran a sajtót próbálják felhasználni vagy a Vöröskereszt útján keresnek nevelőszülőt.

A vizsgálat a csecsemőotthon működésével összefüggésben a következő alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.

Az otthonban gondozott gyermekeknek az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglalt, a gyermekek védelméhez fűződő valamint a 70/D. § (1) bekezdésében biztosított, a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogukkal összefüggésben okoz visszásságot az épületben tapasztalt zsúfoltság és a szakemberek hiánya. A legmagasabb szintű testi egészséghez való jogot sérti az a tény, hogy az otthonban nincs elkülönítő. 
Ajánlások

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján, a Fővárosi Gyámhivatal vezetőjénél [???] kezdeményezem, hogy a vizsgálat által megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslásáról a 281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet 10. §-ában biztosított hatáskörében intézkedjen.
Eset
Egy 6 éves kisfiúnak 1996-ban műtötték a szívét, azóta keresnek nevelőszülőt számára. Lelkesen mesélték, hogy úgy tűnik rendeződik a sorsa, egy vidéki családdal ismerkedik, akik vállalnák nevelőszülőként a nevelését. Nehézségként élik meg azonban, hogy nem szólhatnak bele a nevelő, illetve örökbefogadó szülők kiválasztásába és abba sem, hogy melyik gyerek kihez kerül majd kihelyezésre. Ennek illusztrálására mesélték el azt az esetet, amikor egy kislányt nevelőszülőknél helyeztek el, akit azonban hamarosan visszahoztak. Saját gyerekük mellé vitték ki a 6 éves gyereket, a két gyerek között azonban olyan féltékenység alakult ki, hogy a szülő úgy döntött, inkább visszahozza a gyermeket. Azóta a gyerek zaklatott, pszichológus jár hozzá. Előfordult olyan nevelőszülői kihelyezés is, melyről csak később és véletlenszerűen tudták meg, hogy sikertelen volt. A nevelőszülő ugyanis 6 hónap elteltével nem hozzájuk, hanem a GYIVI-be vitte vissza a gyereket. Számukra elfogadhatatlan, hogy ezt a gyereket nem hozzájuk (régi, jól ismert környezetébe), hanem egy másik intézetbe helyezte el az intézeti gyám. Szerencsére sikerült elérniük, hogy a gyerek újra náluk nevelkedjen, most pszichológus foglalkozik vele.

5. SOS gyermekfalvak
Az SOS gyermekfalvak az SOS Gyermekfalu Magyarországi Egyesületének - melyet a Művelődési Minisztérium 1984-ben, a Fővárosi Bíróság pedig 1989-ben vett nyilvántartásba - fenntartásában és irányítása alatt, a magyar gyermek- és ifjúságvédelmi intézményhálózat részeként működnek. A gyermekfalvaknak külön alapító okiratuk és működési engedélyük nincs. Az egyesület nagymértékű anyagi hozzájárulása eredményeként a gyermekfalvakban általában megfelelő tárgyi körülményeket tudnak biztosítani a gyermekek számára. A falvak  megkapják a gondozott gyermekek után járó állami normatívát (mely 1998-ban 400.000 Ft) és a fenntartó még ugyanekkora összeggel járul hozzá a gyermekek ellátásához. A pénzügyi, gazdálkodási felügyeletet az egyesület látja el, a szakmai felügyelet pedig az egyesület pedagógiai bizottságának feladata. A faluvezető is a pedagógiai bizottságnak számol be munkájáról és tesz javaslatot az SOS-anyák munkaviszonyának létesítésére, illetve ennek felbontására. A többi alkalmazott vonatkozásában a faluvezető gyakorolja a munkáltatói jogkört.
5. 1. SOS Gyermekfalu
(Kecskemét, Vízmű u. 22.)

A helyszíni vizsgálat ideje: 1998. április 6.

A kecskeméti SOS Gyermekfalu a város szélén, kellemes környezetben található. Tömegközlekedési eszközökkel jól megközelíthető. A falu 8 éve kezdte meg működését, a vizsgálat idején összesen 68 gyerek élt itt, a legfiatalabb 3, a legidősebb 21 éves volt.

A falu területén 11 ház van, melyek alapterülete 135 négyzetméter. A kétszintes házakban a személyes élettér mindenki számára kialakítható. A lakások a vizsgálat idején otthonosak, jól felszereltek és gondozottak voltak. A vizsgálatot végzők szerint az emeleti hálószobák berendezése sivárabb képet mutatott, mint a nappaliké és a konyháké. Két, illetve három gyerek lakik egy szobában, mindegyiküknek van saját zárható szekrénye és íróasztala. Játékot, könyvet viszont keveset láttak a vizsgálatot végzők és több helyen üresek voltak a falak. A gyerekeknek kevés ruhájuk volt és az anyák ágya mellett is alig-alig volt látható személyes holmi. Ennek ellenére a házak hangulata összességében családiasnak mondható.

A gyermekfaluban a vizsgálat idején 11 anya dolgozott, közülük öten 8 éve vannak itt. Az utolsó személycsere 1 éve történt. A faluban igen nagy a fluktuáció. A faluvezető és helyettese családos férfi, rajtuk kívül még négy férfi - a karbantartó, a gépkocsivezető, a kertész, és egy pedagógus - dolgozik itt, de ők nem a faluban élnek. A vizsgálat tapasztalatai szerint problémát jelent az apa szerepet betöltő férfiak hiánya. A faluvezető, aki ezt is hivatott lenne betölteni, nagyon ritkán látogatja meg a házakat. A gyermekekkel élő anyák magánéletet csak szabadnapjaikon és szabadságuk alatt élhetnek, a faluban nem lehet társuk. 

Az anyák között jó a kapcsolat, a kapott tájékoztatás szerint a korábban itt dolgozók hívták ide az újabbakat. Problémáik megoldásában egy pszichológus van segítségükre, aki Budapestről jár le önismereti csoportot és konfliktuskezelő szupervíziót tartani. A gyermekorvos heti 2 órában rendel, két pszichológus pedig kéthetente 10-10 órában foglalkozik a gyerekekkel.

Az étkezés, a tanulás és a barátok fogadása a házban történik, az anya felügyelete mellett. A személyesen megismert anyák és a gyermekeik között a vizsgálatot végzők tapasztalatai szerint kiegyensúlyozott, jó volt a viszony. Az anya minden gyerekre odafigyel, iskolai előmenetelüket követi, segít a házi feladat megoldásában. Igyekszik a gyerekek kedvenc ételeit elkészíteni. A vizsgálatot végzők arra is láttak példát, hogy a gyerekek megváltoztathatják lakhelyüket, ha nem alakul ki jó kapcsolatuk az anyával (lásd 1. számú eset).

A kapott pénzt az anya osztja be, ebből kell élelmiszert, tisztálkodó szereket és ruhát vásárolnia. A zsebpénz összegét családi döntés alapján határozzák meg, ebbe a falu vezetője nem szól bele. Az anyák napi teendőik során feladataik ellátását a segítő anyával osztják meg, egy segítőhöz két ház tartozik.

Minden gyerek kinti iskolában tanul. A faluban az átlagosnál magasabb a kisegítő iskolában tanuló, vagy felzárkóztató programban résztvevő gyerekek aránya. Szökés nem volt, droghasználat és alkoholfogyasztás a gyerekek között - a kapott tájékoztatás szerint - nincsen, azonban sokan dohányoznak, ami a kijelölt helyen engedélyezett. Délutánonként szabadfoglalkozás van, a különböző korrepetálásokon kívül kerámia szakkör működik és számítógép használatra is van lehetőség. A gyerekek szabadidejüket a kertben, a játszótéren vagy a sportpályán töltik. A születésnapokra nagyon készülnek, mindenki kap ajándékot. A gyerekek teljes biztonságban érzik magukat az SOS faluban (lásd 2. számú eset), ugyanakkor külső kapcsolataik is vannak. Ezt segíti elő a falu területén található közösségi ház, ahová kívülállók is bejárhatnak. A faluban minden héten egy tájékoztató lapot adnak ki, ezen a hét összes eseményét és foglalkozási lehetőségét közlik, beleértve az orvosi rendelést is. Kulturális programok, fontos információk, névnapi gratuláció és dicséretek egyaránt szerepelnek rajta. Ez a szórólap minden házba eljut és így a falu összetartó erejét növeli. A vizsgálat napján a magyarországi SOS gyermekfalvakban nevelkedő gyermekek közötti "KI MIT TUD" vetélkedő zajlott a közeli általános iskolában, melyen szinte minden gyerek szereplőként vagy nézőként vett részt.

A falu rendszeresen pályázik támogatásokért, például ebből finanszírozzák a táborozást. A gyerekek általában 4 hetet tölthetnek nyaralással.

A vizsgálat az otthon működésével kapcsolatban alkotmányos visszásságot nem állapított meg.
Esetek
1. számú eset:

Tizenkilenc éves fiú, jelenleg látogatóban van csak itt, az SOS faluba hétvégenként jár haza.  Hétköznap a szegedi ifjúsági otthonban él. Műszaki szakközépiskolába jár, de tervezi a technikumi 5. osztály elvégzését is. Nagyon jó véleménnyel van a falu működéséről, szerinte nagyon jó volt itt élni. Az első anyjával nem volt jó kapcsolata, úgyhogy átköltözött oda, ahová addig is sokat járt vendégeskedni, este tévét nézni. Az anyák egymás között megbeszélték a dolgot, és átköltözhetett. Tizenegy évesen érkezett a faluba, 4 testvérével együtt. A GYIVI munkatársai az iskolába jöttek ki a tanítási órák alatt, hogy őket nevelőotthonba vigyék. A kisebb testvérei sokáig féltek, az autóban is zokogtak, mert senki nem mondta meg nekik, hogy hová viszik őket. Szerinte az nagyon jó, hogy az anyáknak nem lehet saját családjuk, vagy férfi partnerük, mert az elvonná a figyelmet róluk, gyerekekről. Így is van olyan anya, akit azért nem kedvel itt a faluban, mert munkának fogja fel a falubeli életét. Itt olyan, mintha saját családja lett volna, a mai napig kötődik az anyjához, mindig hazajár, megvan a saját szobája, a barátait is elhozhatja. Sokkal jobb, mint egy nevelőotthon - szerinte. Ami a saját jövőjét illeti, ha meg is nősül majd, legfeljebb egy gyereke lesz, mert a felelősség nagy, és az ember csak annyi gyereket vállaljon, amennyit el is tud tartani.

2. számú eset:

Tizennégy éves gyerek, akit 5 testvérével együtt a gyámhatóság 1995-ben utalt intézetbe. Otthonuk fűtetlen és piszkos volt, a gyerekek ápolatlanok és elhanyagoltak , kizárólag krumplin éltek. A beutalás időpontja és az SOS faluba kerülés időpontja között eltelt időben - közel másfél év - három iskolába is járt, tanulmányi eredménye egyre romlott. Jelenleg a speciális általános iskola követelményeinek tud csak megfelelni. Itt jól érzi magát. Minden testvére ebben a házban él. A nevelőanyjukat nagyon szeretik, nagyon rendes. A szülinapokat megünneplik, nagy evés-ivás van és ajándékokat kapnak. Egyre több és rendesebb ruhájuk van. Azt is a nevelőanya veszi. Amikor nincsenek vendégek, akkor egy szobában ketten alszanak. Ő legjobban társasjátékozni szeret. A többi házba is átmennek, szomszédolnak, az anyák is összejönnek. Az a lényeg, hogy az anyának szólni kell. Ő mindig elengedi, ha megmondják, hogy hová mennek. Általában együtt takarítanak a hétvégén. Főzni is segítenek az anyunak, meg vásárolni is. Ha valami baja van, az anyuval tudja legjobban megbeszélni. Boldog itt, sokkal jobb, mint az intézetben volt. Ott verték is őket, bottal, söprűvel. A nevelőanyukájuk értük jött az intézetbe. Először egy kis szobában találkoztak. Elmentek sétálni együtt, aztán összepakoltak és a faluvezető elhozta ide őket kocsival, ebbe a házba. Ez a legjobb emléke, soha nem felejti el azt a napot. Akkor fordult jóra az életük. Azóta biztonságban érzi magát. Nyáron elutaznak Olaszországba táborba. A zsebpénze elég kevés, havi 400 Ft. Ha valamit nagyon szeretnének,  azt anyu megveszi. Ő karácsonyra labdát kért, meg is kapta. Itt soha nem érzik magukat bezárva mint az intézetben. Járnak együtt sétálni, anyuval elmennek a segítőhöz, néha még ott is alszanak. Az interjú végén bejött a legkisebb gyerek is. Ő három éves, itt kezdett beszélni, járni. Számára anyu tényleg anyu...

5. 2. SOS Gyermekfalu
(Battonya, Herman Gmeigner Ilona u. 21.)

A helyszíni vizsgálat ideje: 1998. április 15.

Magyarországon az elsőként létrehozott SOS gyermekfalu Battonyán, a város szélén található, személygépkocsival, biciklivel vagy gyalog közelíthető meg. Elhelyezkedése sok szempontból nehezíti az itt lakók életét, hiszen az ország keleti részén lévő település nem sok tanulási, kulturális, illetve szórakozási lehetőséget biztosít a gyerekek és az anyák számára. Ezt a helyzetet a battonyai gyermekfalu 1996/97. évi munkaterve a következőképpen fogalmazta meg: "A település infrastruktúrájának súlyos hiányosságai, rendkívül hátrányos helyzete (pangás, mindentől távol van, igen rossz a tömegközlekedés, stb.) negatívan hat ... az élet minden területén gyermekfalunk életére."

A falu 1986. szeptember 27-én nyitotta meg kapuit, ekkor 40 gyerek és 10 anya (6 nevelő anya, 4 segítő anya) költözött ide. A faluban a vizsgálat idején 5 óvodás, 40 általános iskolás, 23 középfokú intézményben tanuló, összesen 68 gyermek élt. A gyermekfalu létszámába még 11 nagykorú, a szegedi ifjúsági szálláson lakó fiatal tartozott. A gyermekek beutalására a faluvezető és az illetékes GYIVI igazgatójának egyeztetése alapján, szükség esetén az egyesület pedagógiai bizottsága bevonásával kerül sor. A családba történő felvétel előtt megkérdezik az SOS anya véleményét is. Elsősorban olyan gyerekek kerülnek ide, akikkel a vér szerinti szüleik nem tartják a kapcsolatot és családba kerülésükre valamilyen okból nincs esély. A működési szabályzat szerint 12 évnél idősebb gyermek a faluba csak akkor vehető fel, ha testvércsoport tagja.

A gyermekek a falu területén épített 10 családi házban élnek. A házakat láthatóan folyamatosan karbantartják, korszerűek, jól felszereltek és tiszták, a berendezési tárgyak, bútorok jó állapotban voltak. A fürdőszobák és a konyhák rendezettek, a kertek ápoltak. A házak berendezése otthonos volt, megfelelt az ott lakók életkorának és szokásainak. Minden gyereknek van saját íróasztala és szekrénye. A gyermekeknek sok játék áll rendelkezésére, így például minden családnál van kerékpár, görkorcsolya. A gyerekek koruktól függően kapnak zsebpénzt.

A falu működéséhez szükséges alapfelszerelést az SOS Gyermekfalu Magyarországi Egyesülete biztosítja. A családi házakban az anyák a havonta folyósított ellátmányból fedezik a gondozási, felszerelési szükségleteket. A havi ellátmány mértékét az egyesület vezetősége állapítja meg, ez a vizsgálat idején 145. 000 Ft volt házanként. A gyermekfalu részére érkező tárgyi adományok (élelmiszer, ruházat) az egyesület által kiadott belső szabályozás alapján - a faluvezető döntése szerint -  szigorú nyilvántartás mellett a központi raktárba, vagy a családokhoz kerülnek.

A falu élén egy egyetemi diplomával rendelkező pedagógus, a faluvezető áll, aki a vizsgálat idején már 7 éve dolgozott itt. Az SOS falu elméleti modellje szerint az apát a faluvezető és férfi helyettese képviseli. A vizsgálat megállapítása szerint azonban Battonyán a faluvezető kapcsolata a családokkal laza volt, a kapott tájékoztatás szerint szinte kizárólag akkor találkozott velük, ha valamilyen probléma merült fel. Munkáját a faluban dolgozó anyákból álló "anyák tanácsa" segíti, melyet a faluvezető a fontosabb nevelési kérdések megtárgyalása alkalmával, de legalább kéthavonként összehív. Az anyákkal a faluvezető-helyettes tart közvetlen kapcsolatot, ő kezeli a gyermekek személyi iratanyagait is. Ki kell emelni, hogy a vizsgálatot végzők a gyermekek személyi irataiban a faluba kerülést követően készült pszichológiai és/vagy pedagógiai véleményt nem találtak.

A családot irányító nevelőanyák és a segítő anyákat pályázat útján választják ki. Az SOS falu indulásakor minden jelentkező egy 10 hónapos tanfolyamot végzett el, de ez a "képzés" a vizsgálat idején már nem működött. A gyermekfaluban két házra van egy segítő anya, akinek főleg akkor van szerepe a családban, amikor a nevelőanya szabadságra vagy szabadnapra megy. A vizsgálat megítélése szerint a családi nevelés céljának megvalósulását azonban megkérdőjelezi az a tény, hogy a vizsgálat idején a gyermekfaluban dolgozó 10 nevelőanyából csak 3 volt itt a megnyitás óta, azaz 12 éve (lásd 2. és 4. számú esetek). Az anyaváltások általában nagyon megviselik a gyerekeket (lásd 1. számú eset). A korábban már idézett munkaterv a következőképpen jelzi a problémát: "Ebben az évben el kell érnünk, hogy ismét minden családban kinevezett SOS anya legyen".

Az SOS-gyermekfalu mozgalom négy alapelve közül az első kimondja, hogy a mozgalom legfontosabb célja "szerető anyát" adni az elhagyott gyermekeknek. Erre az alapelvre vezetik vissza azt a követelményt, hogy SOS-anya kizárólag egyedülálló, gyermektelen nő lehet, aki teljesen a gyermekeknek szenteli magát és magánéletet csak a gyermekfalun kívül élhet. Ezzel szemben a falu vezetője és annak helyettese mindig családos férfi, aki a családjával együtt a gyermekfaluban lakik. Ő a faluban élő valamennyi gyerek "apja". A vizsgálatot végzők tapasztalatai szerint az SOS-anyák a családi és/vagy párkapcsolataik ápolásának lehetősége és a lelki gondozás hiányában elfásulnak, egy idő múlva különböző pszichés tüneteket mutatnak és sokan el is hagyják a gyermekfalut. A battonyai gyermekfaluban dolgozó SOS-anyák az interjúkban elmondták, hogy előbb-utóbb elviselhetetlen teherként nehezedik rájuk az elszigeteltség, a kapcsolat nélküliség és az, hogy nincs kihez fordulniuk sem nevelési, sem pedig személyes problémáikkal (lásd 4., 5. és 6. számú esetek). A vizsgálat megállapítása szerint a faluban a gyermekek panaszjoga gyakorlásának fóruma nem biztosított.

A vizsgálat idején a gyermekfaluban két betöltetlen álláshely volt, ezek közül az egyik az utógondozóé. Az utógondozás keretében alakított ki a gyermekfalu két ifjúsági lakást Békéscsabán, ahol a felnőtt életvitelt kívánják megismertetni a fiatalokkal. A lakásokban pedagógiai felügyelet működik, a pedagógusok három naponta váltják egymást. A gyermekfaluban a vizsgálat idején megbízással alkalmaztak négy pedagógust és két pszichológust kéthetente 10-10 óra időtartamban. (Az egyik pszichológusként alkalmazott személynek azonban szakirányú végzettsége nem volt.) A pszichológus csoportos foglalkozásokat tart a gyerekek számára, és elvileg az anyák is fordulhatnak hozzá problémáikkal. Sokan igényelnének azonban személyes foglalkozást. Ezt az igényt támasztja alá az, hogy a faluban öt gyerek van, akik már feküdtek pszichiátriai osztályon, magatartás-zavarok, vagy egyéb pszichés problémák miatt (lásd 1. számú eset).

A gyermekfaluban van orvosi szoba, egy gyermekorvos jár ki heti két alkalommal. Nővér nem dolgozik a faluban. Ha serdülőpszichiátriai vagy gyermekpszichiátriai ellátásra van szükség, Gyulára vagy Szegedre viszik a gyermekeket. 

A gyerekek a település óvodáiba, iskoláiba járnak. A gyermekeket hozzátartozóik minden hónap első vasárnapján 9-12 óra között látogathatják. Az egyesületi tagok, patronálók, érdeklődők előzetes egyeztetés alapján más időpontban is jöhetnek. A nevelő és a segítő anyákhoz napközben bármikor, éjszakára, vagy több napos ott tartózkodásra a faluvezető előzetes engedélyével jöhet látogató. Valamennyi látogató köteles bejelenteni érkezését a faluvezetőnek. A Battonyán élő gyermekek szülei közül a vizsgálat idején összesen két szülőpár tartotta rendszeresen a kapcsolatot gyermekeivel. Szökés a faluból gyakorlatilag nincs, terhesség egy alkalommal fordult elő. 

A vizsgálat megállapítása szerint azonban a gyermekfalu belső feszültségektől terhes. A családok között komoly rivalizálás folyik, és teljesen elzárkóznak egymástól. Minden család saját életet él a saját házában.

A vizsgálatot végzők tapasztalata szerint a gyermekfaluban - a többi bentlakásos intézményhez hasonlóan - szintén vannak olyan gyerekek, akik semmit nem tudnak családjukról, múltjukról. Ez abból is adódik, hogy elsősorban olyan gyerekek kerülnek ide, akikkel a hozzátartozók nem tartják a kapcsolatot. A dolgozók között sincs olyan személy, akinek a gyermekek tájékoztatása volna a feladata. Így gyökértelen, emlékek nélküli életet kell élniük, ami a személyiségfejlődésre, karakter-formálódásra rendkívül káros, a későbbiekben komoly pszichés problémákhoz, személyiségzavarok kialakulásához vezethet (lásd 3. számú eset).

A vizsgálat a gyermekfalu működésével összefüggésben a következő alkotmányos jogok sérelmét állapította meg.

1. Mivel a gyermekek nem kapnak - életkoruk és személyiségük alapján indokolt - információt sorsuk alakulásáról az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében meghatározottemberi méltósághoz, valamint a 67. § (1) bekezdésében foglalt megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való jogokkal összefüggésben visszásságot keletkeztet.

2. Az Alkotmány 61. § (1) bekezdésében foglalt véleménynyilvánításhoz és a 64. §-ában deklarált panaszhoz való alkotmányos joga sérül a gyerekeknek  azzal, hogy panaszaik, kívánságaik előadásának nincs fóruma, továbbá nincs garanciája sem annak, hogy jelzéseikre egyáltalán választ kapjanak.

3. Az anyák és a  gyermekek pszichés problémái - megfelelő szakemberek hiányában - kezeletlenek, feldolgozásukhoz nem kapnak kellő szakmai segítséget. Az falu nem tudja kezelni a családok között kialakult feszültségeket sem.  Ezzel a gyerekeknek az Alkotmány 70/D. § (1) bekezdésében meghatározott legmagasabb szintű lelki egészséghez, valamint a 67. § (1) bekezdésében foglalt megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges védelemre és gondoskodásra való joga sérül.
Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján, a Békés Megyei Gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezem, hogy a vizsgálat által megállapított alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslásáról a 281/1997. (XII.23.) Kormányrendelet 10. § (1), (3)-(5) bekezdéseiben biztosított hatáskörében intézkedjen.
Esetek
1. számú eset:

A tizenhat éves lányt a gyámhatóság súlyos veszélyeztetettség miatt vette ideiglenes hatállyal intézeti nevelésbe. Kisebbik húgával 1992-ben került a battonyai gyerekfaluba. Ebben az évben készült vélemény szerint: "finomérzésű, konfliktusmentes összetartozásra, kényelemre, gyengéd kapcsolatra vágyik és kedvességre. Biztonságra van szüksége." Ekkoriban még jól tanult. Több anyaváltás után, 1997 őszén leszázalékolás miatt ment el a faluból az az anya, akihez nagyon erősen kötődött. 1998 januárjában tisztázatlan előzmények után utalták be a gyulai pszichiátriai osztályra. A zárójelentés depressziót, paranoid tartalmakat, szuicid késztetést, táplálkozási zavart említ, melyre a gyógyszeres terápiát tartották a megfelelőnek. Kezelése során állapotában lényeges változás nem történt, további kezelését mégsem tartották szükségesnek. Egy héttel később a kislány korábbi tünetei mellett gyógyszer mellékhatással súlyosbított állapotban került vissza az osztályra. Gyógyszerelésén változtattak, de a következő zárójelentésben már utalás sem történt a súlyos krízisben lévő kislány érdemi kezelésére. Elmondta, hogy azért volt kórházban, mert depressziós. Főleg attól lett beteg, hogy az előző anyukája elment és azóta nem érzi jól magát. Az anyukája súlyos beteg volt, leszázalékolták. Leveleznek és titokban találkozik is vele. Azért titokban, mert a faluvezető nem engedi a kapcsolattartást. Az új anyát nem tudta megszokni, más a stílusa, viselkedése. Van konkrét panasza is, de azt nem mondja el. Neki soha nem volt családja, és nem is lesz, kidobták, mint egy kutyát 7-8 éves korában. A testvéreiről nem tud, a legkisebb kivételével, aki itt van vele egy szobában. Hatan voltak. Minden nagyon nehéz, és mindig ilyen rosszkedvű, mióta ezzel az anyával vannak. Szeretne inkább átmenni egy másik házba. Nem mehet át, mert a faluvezető nem akarja. A problémáit senkivel nem tudja megbeszélni. A pszichológus sem segít. Éppen csak meghallgatja és azt mondja, hogy majd rendbe hozzuk, de ezeket a bajokat nem lehet rendbe hozni. "Eddig próbáltam, nem sikerült, anyu elment, kész".  faluvezető azzal utasítja el kéréseit, hogy még kiskorú. Szökéssel fenyegetőzik. A kórházban jobban érezte magát, mert ott legalább ápolták, nem érti miért küldték haza. Úgy érzi neki nem ez a helye, anyunál  (előző nevelő anya) lenne jó. A kislány pszichés állapota riasztó, megfelelő pszichés ellátásra lenne szüksége, amit nem kap meg.

2. számú eset:

Tizenhat éves fiú, aki 1983 augusztusában került állami gondoskodásba. Az anya elhagyta az apát, ekkor a kisfiú másfél éves volt, ezért csecsemőotthonba került. 1991-ben, tíz évesen helyezték Battonyára. 1993-ban az anya kérte az intézeti nevelés megszüntetését. Kérelmét az illetékes polgármesteri hivatal elutasította, mert a gyermek a faluban akart maradni, anyjához érzelmileg nem kötődött. Elmondta, hogy próbálja elfogadni az új nevelőanyát, mert nagyon rendes. Az előzőhöz, akit leszázalékoltak nagyon kötődött. Mióta itt van 6 anyukája volt. A legközelebb az első anyuka, a mostani és az ez előtti állt hozzá. Az első betegen jött ide, 6 évig bírta azután leszázalékolták. Nagyon tiszteli, meg is látogatta tavaly. Az elmúlt évben jött a mostani anyuka. A papírokból tudja, hogy mi történt vele kicsi korában. Novemberben volt kórházban, akkor még nem jött ki jól az anyával, a sok anyaváltoztatás megviselte. Bolti eladónak készül, Békéscsabán fog tanulni, már fel is vették. Ő választotta magának ezt a szakmát, mert szeret emberekkel beszélgetni. A tavaszi szünetben megnézte a szegedi ifjúsági házat, nagyon tetszett, oda akar menni. Az anyukával mindent meg tud beszélni kettesben is. Az új anyuka nagyon jól főz, ők is sokat segítenek a házimunkában. Van zsebpénze: 1000 Ft. Másik házakba ritkán mennek látogatóba. 

V. A különleges ellátást igénylő gyermekek ügyében folytatott
 külön-vizsgálat
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese által az otthont nyújtó gyermekintézményekben élő gondozottak emberi és állampolgári jogai érvényesülésének helyzetét elemző átfogó vizsgálata előkészítését megelőzően már két - beadványként kezelt - megkereséssel kapcsolatos  vizsgálat is szükségessé vált. 

A tartósan beteg, illetve fogyatékos, beilleszkedési, magatartási, vagy tanulási zavarokkal küzdő, szenvedélybeteg, illetve egyéb ok miatt különleges ellátást igénylő gyermekek elhelyezése tárgyában érkezett problémafelvető, összefoglaló jelzés - konkrét példák bemutatásával - az állampolgári jogok országgyűlési biztosához a Hajdú-Bihar és a Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Önkormányzat Gyermek- és Ifjúságvédő Intézetétől. 

I.
A Hajdú-Bihar megyei intézet vezetői előadták, hogy a problémára a differenciált- és speciális gondozó intézmények hiánya miatt országos szinten sem található megoldás. Ezek a gyermekek és fiatalok a jelenlegi gyermekvédelmi rendszer gondozó intézményeiben nem nevelhetők, magatartásukat a család sem tolerálja, illetve megfelelő egészségügyi gondozásuk, személyre szóló szocializációjukat elősegítő nevelésüknek feltételei nincsenek meg. Kifejtették, hogy - az akkor még készülő - Gyvt. olyan nagy feladatokat ró az ellátó rendszer kiépítésében az önkormányzatokra, mely miatt alappal feltételezhető, hogy ilyen otthonok létrehozására csak a legvégső esetben lesz mód.

A Jász-Nagykun-Szolnok megyei intézet vezetői beadványukban azt adták elő, hogy az egyébként is rendkívül heterogén összetételű gyermek-csoportokba két olyan kislányt is próbáltak elhelyezni, akik semmiféle intézményes oktatási rendszerhez nem voltak képesek alkalmazkodni.

II.
A Hajdú-Bihar, valamint a Jász-Nagykun-Szolnok megyei területi gyermekvédelmi szakszolgálatok panasza alapján, a helyzet korrekt feltárása érdekében 1997. februárjában megkerestem a Népjóléti Minisztériumot, azzal, hogy a különleges gyermekotthonok tekintetében milyen tények, adatok alapján és miként tervezik a speciális gyermekvédelmi intézményhálózat létrehozatalát.

A minisztérium válaszában kitért arra, hogy a törvény előkészítése idején a Népjóléti Minisztérium fenntartásában négy különleges gyermekotthon működött az országban (a Kalocsai Gyermekotthon, a Zalaegerszegi Gyermekotthon, a Debreceni Gyermekotthon és az Esztergomi Gyermekotthon), melyek férőhelyeinek száma 378, az ott elhelyezett gyermekek száma 277 fő.  Az ellátást igénylők számára különleges gyermekotthonok helyett - a törvényjavaslat - speciális gyermekotthonok kialakítását, illetve speciális nevelőszülői hálózat működtetését kínálja megoldásként. 

A törvényjavaslat értelmében a megyéknek 2002. december 31-ig kell átalakítaniuk a gyermekvédelmi intézményrendszerüket. A megyei gyermekvédelmi intézményrendszer átalakításáig a különleges gyermekotthoni elhelyezést igénylő fiúk számára a kalocsai, a lányok számára pedig az esztergomi gyermekotthont továbbra is fenntartják. A gyermekvédelmi szakembereket a megyék alkalmazzák. A szakemberképzés folyamatosságával, valamint átcsoportosítással megoldható feladat lesz a fenntartó megyei önkormányzatoknak az új, kisebb létszámú  intézmények működtetése. A speciális gyermekotthonok területi elhelyezkedésének meghatározása a minisztérium szerint a leendő fenntartók (megyei önkormányzatok) kompetenciája, melybe a minisztérium nem kíván beleszólni.

Igaz ugyan, hogy megfelelő kutatások és vizsgálatok hiányában a minisztérium nem rendelkezik pontos adatokkal a speciális elhelyezést igénylő gyermekekről, de reményeik szerint a leendő speciális gyermekotthonok és a nevelőszülői rendszer nemcsak a jelenleg különleges gyermekotthonokban élő gyermekek részére biztosít elhelyezést, hanem az egyéb problémával küzdő gyermekek - például a tanulási nehézségekkel küzdő, tartósan beteg, fogyatékos gyermekek - számára is. A minisztérium zalaegerszegi, kalocsai és esztergomi gyermekotthonai jelenleg országos illetőséggel biztosítják a 10. életévüket betöltött, súlyos beilleszkedési, magatartási vagy tanulási zavarokkal küzdő nevelésbe vett gyermekek teljes körű speciális ellátását, oktatását, képzését. Hosszútávon a magatartási problémákkal, illetve pszichiátriai betegséggel küzdő gyermekek elhelyezése a Gyvt. rendelkezései alapján létrehozandó speciális gyermekotthonokkal rendeződik, legkésőbb 2002. december 1-jéig. A folyamat felgyorsítása, segítése céljából a népjóléti tárca már három éve biztosít pályázati lehetőséget az ellátó rendszer átalakítására (eddig kb. 1 milliárd Ft). Az 1997. költségvetési évben 300 millió forint állt rendelkezésre.

A Népjóléti Minisztérium az országgyűlési biztos rendelkezésére bocsátott "Jelentés a Népjóléti Minisztérium különleges gyermekotthonai helyzetéről" címmel egy olyan adatokat tartalmazó dokumentumot, mely jelen vizsgálat szempontjából kiindulópontként szolgált. E szerint a NM különleges gyermekotthonaiban a férőhelyek száma 378 volt 1997. december 31-én, időközben a debreceni különleges gyermekotthon megszűnt, így a férőhelyek száma 1998. novemberére 282-re csökkent. A gondozottak száma 1997. dec. 31-ei állapot szerint 263 fő volt. Jellemző adat továbbá, hogy a gondozottak 89 százaléka más nevelőotthonból került átvételre, családból 12 fő - ebből saját családjából 8 gyermek -, nevelőszülőtől pedig 4 gyermek. Riasztó adat, hogy a négy otthonban összesen két pszichológust foglalkoztattak. (Mindezekkel az adatokkal összevetve, mivel az egészségügyi ellátás keretében országosan mintegy 200 gyermekpszichiátriai ágy áll rendelkezésre a pszichés és/vagy magatartási-tanulási, stb. zavarokkal küzdő gyermekek ellátására, megállapítható, hogy a 18 év alatti speciális ellátást igénylő lakosság helyzete legalábbis aggályos.)

A különvizsgálat megállapításai
A Gyvt. 58. §-ának (1) bekezdése szerint "a speciális gyermekotthon, vagy a gyermekotthon speciális csoportja az ideiglenes hatállyal elhelyezett, az átmeneti és a tartós nevelésbe vett, tartósan beteg, illetőleg fogyatékos, beilleszkedési, magatartási vagy tanulási zavarokkal küzdő, szenvedélybeteg, illetve kora miatt különleges ellátást igénylő gyermeknek nyújt gondoskodást, szocializációt és reszocializációt, valamint habilitációt és rehabilitációt."
Az intézményrendszer kiépülése, gyakorlati megvalósítása a megyei önkormányzatokra hárul, ezért megvalósíthatósága érdekében - az ombudsman vizsgálata során - elsődleges és legfontosabb lépés volt a megyei területi gyermekvédelmi szakszolgálatok gondjainak megismerése, az információszerzés. 

Az ország 19 megyéjének és a fővárosi szakszolgálat számára 1998. február hónapban küldött megkeresésre valamennyi válasz - 1998. március hóban - megérkezett. A speciális gyermekotthoni elhelyezést (ideértve a gyermekotthonok speciális ellátást nyújtó csoportjait is) igénylő kör, illetve az intézmények gondjairól - a megkeresésekre kapott válaszok alapján - kialakult országos kép meglehetősen egyhangú. A megyei helyzetképek alapján a speciális intézményrendszer gyermekvédelemben elfoglalt különleges helyzete, valamint az ellátandó feladatok nagysága, sokfélesége miatt különösen fontos az érintettek együttműködése. A gyermekvédelmi törvény rendelkezése értelmében a speciális gyermekotthonok elsősorban a megyei szakellátás keretében kerülnének kialakításra, azzal hogy természetesen a települési önkormányzatok is bekapcsolódhatnak az intézményhálózatba. 

Valamennyi megyei gyermekvédelmi szakszolgálat súlyosnak ítéli a különleges bánásmódot igénylő gyermekek sorsát. Egyhangúan nyilatkoztak a tekintetben, hogy a speciális otthonok finanszírozását az állami költségvetésből kell fedezni. Ezzel - álláspontjuk szerint - a megyékre rótt, gyakorta erőn felüli ráfordítást igénylő feladat csupán átmeneti nehézségekkel volna megoldható, míg amennyiben kizárólag megyei feladatként kell az otthonok létrehozását biztosítani, a 2002. évre prognosztizált megvalósulási folyamat még több esztendeig elhúzódhat. További neuralgikus pontja a tervezett intézményrendszernek a feltétetlenül szükséges szakember csoport hiánya. Az antiszociális, magatartási problémákkal küzdő, pszichiátriai betegségben szenvedő gyermekek számára a kellő ellátás és gondozás szakképzett pszichológusok, kriminálpedagógusok, pszichiáterek nélkül aligha elképzelhető. A rendelkezésre álló szakember állomány pedig - tekintettel a forráshiányra - nem lesz képes a korábbiak szerinti feltételek mellett a megnövekedett és specifikálódott feladat ellátására. 

Ugyancsak problémás a kifejezetten pszichiátriai betegségben szenvedő gyermekek elhelyezése, tekinetettel arra, hogy a szociális ágazatból hiányzik a serdülő- és fiatalkorú betegek speciális szükségleteinek (nevelés, pszichoterápia, foglalkoztatás) komplex kielégítése. A szociális ágazat foglalkoztató intézményeibe nem integrálhatók, mert állapotuknál fogva folyamatos munkavégzésre nem képesek, a pszichiátriai betegek otthonába azonban életkoruknál fogva nem helyezhetők el. Következésképpen megfelelő intézmény hiányában csak egészségügyi gyermekotthonban volna lehetséges elhelyezésük.

A megkérdezettek közül több vezető arról számolt be, hogy gondot jelent az évente két alkalommal törénő elhelyezési lehetőség, mely komoly veszélyeztetettség esetén túl hosszú várakozási idő az érintett gyermeknek.

Mindebből következően tehát a megyei intézetek mindegyike a probléma súlyosságát vázolta, külön kiemelve, hogy a különböző magatartászavar-típusok más-más intézménytípust feltételeznek. A megyei önkormányzatok anyagi erőforrások hiányában nem tudnak megfelelni a feladatnak, annak, hogy a tartósan beteg, beilleszkedési, magatartási vagy tanulási zavarokkal küzdő, szenvedélybeteg, illetve egyéb ok miatt különleges ellátást igénylő gyermekek részére megfelelő gondoskodást nyújtó intézményhálózatot építsenek ki és tartsanak fenn.

A megyei intézetek szorgalmazzák, hogy a megyei önkormányzatok kapjanak nagyobb anyagi támogatást, illetve többen azt javasolták, hogy ez az ellátási forma országos fenntartású legyen, kormányzati és minisztériumi intézkedést sürgettek a mielőbbi teljes körű működés érdekében. 

A különleges gyermekotthonok létrehozásának és feladatainak átmeneti szabályozásáról szóló 1/1991. (I. 31.) NM rendeletet 1998. május 5. napjától hatályon kívül helyezte a 15/1998. (IV. 30.) NM rendelet 156. §-ának (3) bekezdése.  Ezzel összefüggésben 1997. év szeptemberétől 1998. év tavaszáig további végrehajtási jogszabályok léptek hatályba. 
	
A külön-vizsgálat során megállapítottam tehát, hogy a megkérdezettek által közölt állapot jelenleg nem biztosítja azt az alkotmányos követelményt, mely szerint a Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság nevelésére, oktatására, érdekeinek védelmezésére. Az Alkotmány 67.§-ának rendelkezése értelmében minden gyermeknek joga van -  vizsgálódásunk esetében a család erejét meghaladóan - az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely  a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéshez szükséges. Abban az esetben ha tartósan beteg, illetőleg fogyatékos, beilleszkedési, magatartási vagy tanulási zavarokkal küzdő, szenvedélybeteg, illetve egyéb ok miatt különleges ellátást igénylő gyermekek részére megfelelő gondoskodást nyújtó intézményhálózat nem teljeskörűen biztosítja az elhelyezést, úgy az Alkotmány 70/E.§-ában foglalt alapjog szenved sérelmet. 

A megyei szakszolgálatok beszámolói szerint a megyékben, illetve az ország egyes régióiban a gyermekvédelmi törvény - jelen idő szerint - nem oldja meg a különleges bánásmódot igénylő gyermekek sorsát.

A külön vizsgálat során megállapított visszásságok orvosolására tett ajánlásomat az összegzést követő fejezet tartalmazza.

VI. Összegzés
A Magyar Köztársaság - az Alkotmány 15. §-a értelmében - védi a házasság és a család intézményét. Az Alkotmány már idézett 67. §-a szerint pedig:
"A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges."
Az alkotmányos rendelkezés alapján, ennek mindenkire kötelező értelmezéséből a vizsgálat szempontjából az alábbiak emelendők ki:
- Ahhoz, hogy a gyermek az őt emberként megillető jogokkal képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt felnőtté válásához. Ez a kötelezettség a gyermeket vér szerinti családja helyett nevelő államot, illetve az állam nevében vagy megbízásából eljáró szervezeteket különösen kötelezi, mivel a gyermek hiányzó családját pótolva gondoskodnia kell a gyermekről. Az állami gondozás szubszidiárius jellegéből adódóan köteles biztosítani azt a - mások számára mintaként is megnyilvánuló - minimális gondoskodást, amelytől az Alkotmány alapján a vér szerinti szülők sem foszthatják meg gyereküket.
- Az államot terhelő kötelezettségek nem abszolút jellegűek - és ez irányadó az ún. második generációs jogokra is (szociális biztonsághoz, legmagasabb lelki és testi egészséghez, művelődéshez való jog) -, hanem az ország gazdasági képességeihez mérten teljesítendők. Az ellátás minimális szintje azonban nem tagadható meg az állam gondozásában lévő gyermekektől.
- A még elfogadható minimális szint meghatározásánál figyelemmel kell lenni arra is, hogy a gyermek biológiai és jogi értelemben is cselekvésképtelen vagy korlátozottan cselekvőképes - 14. életéve alatt büntetőjogi, de részben polgári jogi értelemben is  vétőképtelen -, ezért nem várható el tőle sem a szükséges belátás, sem az ellátás biztosításában való együttműködés. Mivel a szóban forgó esetben az ellátási kötelezettség az államot terheli, irányadó az az elv, hogy az állampolgár jogszerűtlen magatartása (ami esetünkben az együttműködés hiányaként értelmezendő) nem hatalmazza fel az államot, illetve a nevében vagy megbízásából eljárókat az aktív cselekvésben vagy mulasztásban megnyilvánuló jogszerűtlen válaszlépésre. Ez az elv irányadó a gyermeknek a Gyvt. 10. §-ában meghatározott kötelezettsége elmulasztása esetén is..

Az alkotmányos rendelkezés kifejtett értelmezése alapján más alkotmányos jog érintettsége nélkül is a gyermeket az állam részéről megillető gondoskodással összefüggő visszáságnak minősíthető minden olyan cselekmény vagy mulasztás, amely a minimális ellátás tényleges biztosítását, illetve ezáltal a gyermek testi-lelki-érzelmi fejlődését akadályozza. A vizsgálat átfogó jellegéből következően az alábbi megállapítások a helyszíni vizsgálatok tapasztalataira épülnek, de nem kizárólag a vizsgálattal érintett helyszínekre vonatkoznak. 

A tapasztalatok értékelése során figyelemmel voltam az állami gondozásban álló gyermeket  megillető jogok Gyvt-beli részletezésére is:
"9. § (1) Az átmeneti vagy tartós nevelésbe vett gyermek joga különösen, hogy életkorához, egészségi állapotához, fejlettségéhez, valamint egyéb szükségleteihez igazodóan
a) állandóságot, érzelmi biztonságot nyújtó teljes körű ellátásban, gondozásban, – nemzetiségi, etnikai és vallási hovatartozását figyelembe vevő – megfelelő nevelésben, oktatásban részesüljön,
b) gondozási helyének megváltoztatását, testvéreivel való együttes elhelyezését kezdeményezze,
c) felzárkóztató, tehetségfejlesztő programokon és érdeklődésének megfelelő szabadidős foglalkozásokon vegyen részt,
d) vallási vagy lelkiismereti meggyőződését szabadon megválassza, kinyilvánítsa és gyakorolja, valamint hit- és vallásoktatásban vegyen részt,
e) véleményt nyilvánítson a részére biztosított nevelésről, oktatásról, ellátásról, a személyét érintő kérdésekben meghallgassák, tájékoztassák,
f) érdekei képviseletére gyermekönkormányzat létrehozását kezdeményezze,
g) támogatást kapjon gondozójától, törvényes képviselőjétől családi környezetébe való visszatéréséhez,
h) családi környezetébe való visszatérését kezdeményezze,
i) személyes kapcsolatait ápolhassa,
j) utógondozásban részesüljön."

A gyermekekről való állami gondoskodás rendszerét a Gyvt. teljesen újraszabályozta, azonban  a vizsgálat egy olyan időszakban folyt, amikor az intézményi ellátó rendszer átalakítása már megkezdődött, de mivel végső határideje 2002. december 1-je, ezért annak végrehajtása még nem volt számon kérhető. Ez egy olyan sajátos helyzet, amikor egyrészt a jogszabályban már nem létező megnevezéssel és alaptevékenységgel szakosított ellátást nyújtó otthonok (például átmeneti otthonok) működtek, másrészt viszont már voltak az új szabályozásnak megfelelő otthon-típusok is (például lakásotthonok). A mellékelt ábra mutatja be azt, hogy - ebben az átmeneti időszakban - a krízishelyzetbe került gyermek ellátásáról hogyan gondoskodott a gyermekvédelem intézményrendszere.

1. Az otthonok elhelyezési körülményei

Az otthonoknak helyt adó épületek nyilvánvalóan a legnehezebben megváltoztatható tárgyi jellegű keretei a vizsgált intézményeknek. Olyan adottságot jelentenek, amelyeken nehéz változtatni, de amelyek alapvetően befolyásolhatják a bennük folyó tevékenység minőségét. Nem mindegy, hogy a nevelőotthon egy lepusztult, eredetileg más célra készült épület-együttesben működik, vagy egy családis jellegű, a legújabb - a Gyvt-ben elképzeléseinek is megfelelő - gyermekfaluban. Ugyanakkor az épület mérete és jellege nem feltétlenül akadálya annak, hogy az elhelyezés a törvényi céloknak megfeleljen. A budapesti Aga utcai otthon ebben a vonatkozásban mindenképpen példaértékű lehet. A viszonylag nagy "laktanya" jellegű épület nem volt akadálya a lakásotthonok kialakításának.

Általánosságban megállapítható, hogy a különböző otthonoknak helyt adó intézmények méretüktől, eredeti rendeltetésüktől függően különböző mértékben lehetnek alkalmasak a nevelésre és gondozásra, mindenek előtt az állami gondoskodásban lévő gyermekek egészséges fejlődésének biztosítására. Minden esetben azonban, amikor az épület állaga nem felel meg az egészséges élet követelményeinek, a gyermekeket is megillető legmagasabb testi és lelki egészséghez fűződő alkotmányos joggal kapcsolatos visszásság megállapítható. Hasonlóképpen kell értékelni azt is, ha az intézmény külső környezete nem alkalmas a gyermekek nem kívánt hatásoktól való megvédésére. Egyes otthonok hangsúlyozottan veszélyeztető környezetben találhatók. Nyitottságuk folytán az ott élők személyi biztonságát sem mindig képesek garantálni. A rossz műszaki állapotú, még a nem szakember szemlélő számára is egyértelműen nem biztonságos épület használata végső soron az élethez való sérthetetlen és elidegeníthetetlen alkotmányos alapjogot veszélyeztetve okoz visszásságot.

Hasonlóképpen a gyermeket megillető gondoskodás biztosításának alkotmányos kötelezettségével, esetenként pedig a legmagasabb testi-lelki egészséggel összefüggésben is  visszásságnak kellett minősíteni a megfelelő helyiségek vizes blokkok, közösségi terek, szabadidős helyiségek, könyvtár, tanulószobák kialakításának vagy emberi tartózkodásra alkalmassága folyamatos fenntartásnak elmulasztását. Ezek a mulasztások esetenként közvetlen egészségi károsodást idézhetnek elő, más esetekben akadályozzák az intézetekben nevelt gyermekek tanulási-művelődési, hasznos szabadidő-eltöltési, illetve a felnőtt társadalomba beilleszkedéshez szükséges kommunikációs képességek kialakulását, illetve fejlődését. A lepusztult, sivár környezet alkalmatlan az otthon-érzet biztosítására, ezáltal közvetlenül akadályozza az intézeti nevelés egyik alapvető célját: a szociológiai család biztosítását.
2. Az otthonok tárgyi feltételei

A vizsgálat során a tárgyi feltételek közé soroltuk az otthonok felszerelési tárgyait (bútorzat, eszközök), az otthonban élők számára biztosított használati eszközöket (ruhák, tisztálkodási szerek, tanszerek, játékok, egyéb személyes holmik), valamint az adminisztrációs eszközöket (szükséges dokumentumok, iratok kezelése).

Saját eszközök, saját íróasztal vagy legalább fiók hiánya a gyermek életében bizonytalanságot és identitás-zavart okozhat, ami az emberi méltóság sérthetetlen és elidegeníthetetlen alkotmányos alapjogának sérelméhez vezet. Különösebb magyarázatra nem szorul a tulajdonhoz való alkotmányos jog megsértésének megállapítása azokban az esetekben, amikor a saját eszközök biztonságos elzárása, őrzése nem megoldott. A kiskorút megillető gondoskodás elmulasztásának kellett minősítenem a személyes eszközök tulajdonához való jog teljes figyelmen kívül hagyását azokban az esetekben, amikor az érintetteknek csak a magukon viselt tárgyai voltak biztonságban. Az ilyen körülmények megakadályozzák a kiskorút az őt megillető jogokkal kapcsolatos tapasztalatok megszerzésében, úgyszintén a mások jogainak - ide értve a tulajdonjogot is - tiszteletben tartásában. 

Az állam gondozásában álló gyermekek helyzetével összefüggésben mindenkor szem előtt tartandó szempont, hogy általában nem saját elhatározásukból, még kevésbé saját - jogi vagy társadalmi szempontból értelmezhető - vétségeik miatt kerültek az intézetbe, hanem olyan elháríthatatlan krízishelyzet folytán, amely környezetük részéről érte őket. Az állami gondozás alapvető céljait a Gyvt. pontosan megfogalmazza:
"9. § (1) Az átmeneti vagy tartós nevelésbe vett gyermek joga különösen, hogy életkorához, egészségi állapotához, fejlettségéhez, valamint egyéb szükségleteihez igazodóan
a) állandóságot, érzelmi biztonságot nyújtó teljes körű ellátásban, gondozásban, – nemzetiségi, etnikai és vallási hovatartozását figyelembe vevő – megfelelő nevelésben, oktatásban részesüljön,(...)
57. § (1) A gyermekotthon otthont nyújtó ellátást biztosít az ideiglenes hatállyal elhelyezett, az átmeneti és a tartós nevelésbe vett gyermek számára.(...) "
A tárgyi eszközök biztosítására is irányadó természetesen az ország aktuális teherbíró képességéből eredő korlát. Abban az esetben azonban, ha a tárgyi eszközök hiánya a törvényben leírt célok elérését nem csak korlátozza, hanem véglegesen meghiúsítja, akkor értelmét veszíti az állami gondozásba vétel. A törvényi célok, az ezek eléréséhez biztosított, illetve a gyermeket egyébként megillető jogok tényleges gyakorlásához szükséges tárgyi eszközök minimális szintje biztosításának hiánya ezért a gyermekeket az Alkotmány alapján megillető gondoskodással kapcsolatos visszásságot okoz. Abban az esetben, ha a mulasztás személyhez köthető, minden esetben felvetődik az érintett fegyelmi vagy büntető felelőssége.

A gyermekeket az Alkotmány alapján megillető gondoskodás természetesen tényleges, fizikai-pszihikai gondoskodást jelent. Az a tény azonban, hogy a gyermek-gondozó intézmények elsősorban nem hivatali működést végeznek, ezért az adminisztratív rendezettség biztosítása nem az alapvető feladatuk, nem  jelenti azt, hogy az adminisztráció mellőzhető. A jogszabályban meghatározott dokumentumok (alapító okirat, szervezeti és működési szabályzat, házirend) elkészítése, betartása és betartatása biztosítja ugyanis az intézmény működésének törvényes és végső soron alkotmányos kereteit. A gyermekekre vonatkozó nyilvántartások teszik lehetővé a gondozás folyamatosságát a nevelő személyzet vagy a nevelő intézmény változása esetén. Az adminisztrációs kötelezettségek kirívóan hanyag kezelése, netán elmulasztása ezért meghiúsíthatja az állami gondozás célját, ilyenként az állami gondozással biztosítani kívánt jogokkal összefüggésben visszássághoz vezet.

Minden esetben alkotmányos joggal összefüggő visszásság a gyermekek egészségügyi iratainak olyan fokú rendezetlensége, amely megakadályozhatja a gyermekek korábbi vagy fennálló betegségeinek - ide értve az esetleges súlyos következményekkel járó allergiás megbetegedések - ismeretét, valamint a kezelés és gyógyszerezés nyomon követését.

Természetesen az adminisztráció jogszabályoknak megfelelő vezetése csak szükséges, de nem elégséges feltétele az eredményes működésnek. Azokon a helyszíneken azonban ahol elképesztő állapotokat találtunk - ahol a kamaszok egyetlen szórakozása a dohányzás; ahol a gyerekek és nevelők között nem ritkák a verekedések; ahonnan bármikor, bárhová, bármennyi időre kimehet a gondozott nehéz értelmezni a házirendeket melyek  szerint - dohányozni tilos (vagy szigorúan tilos), trágár, durva szavak használata tilos stb. Ezeknek a házirendeknek  - melyeknek nyelvezete is nagyjából a szocialista erkölcsre nevelést szorgalmazó OM rendeletre hasonlít - egyetlen rendeltetése volt felfedezhető: "szükség esetén" elmondható, hogy léteznek.

A tárgyi feltételek átmeneti otthonokban való biztosítása  kiemelkedően alacsony szintű. A személyes holmik hiánya, valamint az esetleg mégis meglévők biztonságos elhelyezésének általános megoldatlansága az előzőekben írtakhoz hasonlóan visszásságot okoz a tulajdonhoz és a magántitokhoz való joggal összefüggésben. Külön kell szólni a pomázi otthonban tapasztaltakról. Itt a bútorzat, a vizes-blokk felszerelésének, illetve a játékok hiánya olyan szintű, amely nemcsak a gyermek-gondozás meghiúsulásaként értékelendő, hanem az otthon gyermekek nevelésére kifejezetten alkalmatlan. Gyermekek nevelése ilyen környezetben az őket megillető gondoskodás, illetve az emberi méltóság sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapjogának folyamatos megsértését, ezáltal visszásság okozását jelenti. A megállapításomat támasztja alá az is, hogy a helyszíni vizsgálat során az egyik hálóban higított alkoholt találtunk.

Ezekhez a tapasztalatokhoz képest a gyermekfaluk, illetve az Aga utcai otthon annak ellenére összehasonlíthatatlanul jobb feltételeket biztosítanak az ott élő gyermekeknek, hogy az ottani körülmények sem tekinthetők ideálisnak.
3. Az otthonok személyi feltételei

A személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti, gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 15/1998. (IV. 30.) NM rendelet 1. melléklete pontosan meghatározza az állami gyermekvédelmi intézmények szakmai létszám-minimumát. A helyszíni vizsgálatok befejezését követően kiadott rendelet előírásai nyilvánvalóan nem kérhetők számon a vizsgált intézményeken - már csak azért sem, mert a rendelet a követelmények teljesítését fokozatosan várja el.

Bár a rendelet jogszabályként a jövőre nézve egyértelműen számon kérhető helyzetet teremt, a feladatok tényleges ellátásához szükséges szakképzett személyzetre a rendelet hiányában is szükség volt. A feladatok ellátását meghiúsító szakemberhiány ezért a gyermekek alkotmányos jogai, mindenek előtt a megfelelő gondoskodáshoz, illetve a legmagasabb testi-lelki egészséghez való jog megsértését vagy veszélyeztetését  vetíti előre. A vizsgálat tapasztalatai egyértelműen azt mutatják, hogy az átmeneti időszakban súlyosan sérülhetnek a gyermekek alkotmányos jogai. Ezért mindenképpen szükségesnek mutatkozik a létszámfeltöltés lehető legkorábbra hozatala.

Több helyen is tapasztaltuk, hogy az idősebb korban bekerült gyermekek magatartási zavarainak problémáit nem sikerül megoldani, mivel a speciális szakértelem még az otthonban dolgozó pedagógusok szakképzése útján sem áll rendelkezésre, ami esetenként a speciális ellátást igénylő gyermekeket megillető gondoskodás visszásságot okozó hiányára vezet. Ennél közvetlenebb módon veszélyezteti a gyermekek ellátását - és okoz ezáltal visszásságot - a létszámhiány azokban az esetekben, amikor egyetlen felnőtt biztosítja az éjszakai ügyeletet, aki így semmiképpen, sürgős szükség  esetén sem hagyhatja el az épületet.

Úgyszintén a gyermekek megillető gondoskodással, valamint a legmagasabb testi-lelki egészséggel összefüggésben okoznak alkotmányos visszásságot a szakember, illetve szakismeret hiányában a gyermekekben keletkező pszichés problémák kezelésének megoldatlansága. A család nélkül felnövő, legtöbbször halmozottan hátrányos helyzetű gyermekek esetében helyrehozhatatlan következményekhez vezet, ha lelki problémáik megoldásához nem kapnak megfelelő segítséget.

A szakemberhiányból adódó, alkotmányos joggal összefüggő visszásság fokozottan fennáll az átmeneti otthonokba bekerülő - gyakran nehezen kezelhető, személyiségzavaros, esetenként dorogos-szipuzó, pszichiátriai kezelésre szoruló - gyermekek esetében, akiknek az ellátása teljesen megoldatlan, sőt problémáikat speciális gyermekotthonok hiányában egyáltalán nem lehet kezelni. A kezeletlen pszichés problémáik folytán a többi gyermek is sérelmet szenved, ami az ő gondoskodáshoz, illetve legmagasabb szintű testi-lelki egészséghez való jogukkal összefüggésben is alkotmányos visszásságot okoz. A szakemberhiányt nem pótolja sőt, önmagában is visszásságnak minősül a magatartás-zavarok nyugtatókkal való "elfedése"; a pszichológus hiány az intézetben nagyon látható volt, a gyermekek pszichés állapotát szakszerűen nem gondozták, a nevelők próbálták ugyan megnyugtatni az új gyermekeket, de a bekerülés traumáját csak tényleges pszichológiai segítséggel  lehetne feloldani. A pomázi otthonban tapasztalt szakember-hiány gyakorlatilag a gyermekek ellátatlanságával jár, vagyis az otthonban a szükséges gondoskodásnak az esélye sincs meg: előfordult, hogy gyermek vizsgálat nélkül került be, és úgy is távozott. A pszichés problémák - ha az állapot felmérése meg is történik - rendszerint kezeletlenek, ami a gyermekek által esetenként megélt nem kis súlyú traumák feldolgozatlanul hagyása miatt beláthatatlan következményekhez vezet, ezáltal az otthon működése folyamatos visszáság-okozással jár. 

Az otthonok személyi feltételeihez tartozik a gyermekekkel kapcsolatba kerülő felnőttek nem megfelelő viselkedése is, ami minden esetben az intézet céljaival ellentétes hatást vált ki. A vizsgálat során szembesülnöm kellett azzal a nehézséggel, amit a gyermekek által előadott sérelmek ellenőrizhetősége jelentett. A rendelkezésemre álló eszközök, illetve a vizsgálat időbeli korlátai nem tették lehetővé minden esetben a gyermekek által elmondottak "bizonyítását". Nem fér azonban kétség ahhoz, hogy az igazgató szerint is alkalmatlan nevelő ebben a munkakörben való foglalkoztatása veszélyezteti a gyermekeket megillető gondoskodás tényleges biztosítását, és ezáltal visszásságot okoz.

Általában az  alapvető  szemléletváltoztatás a legsürgősebb feladat. Nyilvánvaló, hogy az új  jogi szabályozástól, nagyobb állami támogatástól önmagában nem várható a helyzet gyökeres megváltozása. Nem valószínű, hogy jobban fognak érvényesülni ezután a gyermekek jogai  abban a  nevelőotthonban amelyben a technikai személyzet biztosítása mellett nem tulajdonítanak jelentőséget a gyermekekkel foglalkozó pszichológus, gyógypedagógus tényleges működésének, és a helyzet ellentmondásosságát az intézmény vezetése, illetve fenntartója nem érzi.

Az, hogy egy gyermekvédelemmel foglalkozó intézmény dolgozói milyen feltételek között dolgoznak jelentősen meghatározza az intézményben nevelkedő gyermekek életét, sorsát. A legelhivatottabb nevelő, gyermekfelügyelő is belefásul és értelmetlennek érzi munkáját, ha az intézmény vezetésétől nem kap támogatást, ha az ott folyó munka koncepciótlan, a munkatársak között kialakult ellenséges, rossz viszony kezelésére még kísérletet sem tesznek.

A gyermekvédelmi törvény hatályba lépését követő pozitív irányba történő elmozdulás esélyét jelentős mértékben csökkenti a nevelőotthonokban, különösen a lakóházas otthonokban tapasztalható fluktuáció. Több helyszínen a gyerekek mondták el, hogy úgy érzik, az őket nevelő felnőttek érdektelensége az elsődleges oka annak, hogy rossz körülmények között nevelkednek. A törvénynek a nagyobb intézmények átalakítását célzó azon rendelkezései, melyek a kis létszámú, lakóházakban való nevelést favorizálják rendkívül pozitívak  lennének akkor, ha ezekben a lakóházakban élő közösségek viszonylag stabilak lennének. A vizsgálat során azonban azt tapasztaltuk, hogy ahol már kialakítottak lakóházas ellátást, valamint a megalakulásuktól ilyen rendszerben működő SOS gyermekfalvak házaiban a "házvezető" és  a  kisegítő nevelők gyakori változása súlyos traumákat okoz a gyermekek életében. A lakásotthonokban élő gyermekek közül többen fogalmazták meg azt, hogy nagyon magukra utaltak, sokan elmondták, hogy nevelőszülőhöz vagy kollégiumba szeretnének kerülni. (Természetesen ezeknek a "vágyaknak" a szubjektivitása nem kérdéses de az mindenképp leszűrhető, hogy tudomásuk, elképzelésük szerint az jobb, ezekben az "álotthonokban" nem érzik jól magukat.)

Ezek a gyerekek akik - bármilyen okból - egyszer már  elvesztették családjukat, ezt követően sorozatosan élik át a "szülő" elvesztését. A jelenlegi rendszer sem szakemberekkel (pszichológusok, szociális munkások) sem egyéb módszerekkel (lakásotthonokban nevelkedő gyermekek közösségeinek kialakítása, klubok,) nincs segítségükre. Az új nevelő szintén eszköztelen, "mostoha" gyerekek és szülők sokasága vívódik ebben a helyzetben, próbálja megismerni, elfogadni azt a személyt akivel egyik napról a másikra a családot igyekszik imitálni, holott alig tudnak egymásról valamit. Ezekben a helyzetekben azt tapasztaltam, hogy a gyermek - akinek senki nem nyújt segítséget az újabb veszteség feldolgozására - konokká válik, az új nevelőt ellenségnek tekinti ("miatta ment el az, akit szeretett"), egyre inkább magába fordul és beilleszkedési esélye rohamosan csökken. Nagyon kevés olyan nevelő van, aki kellő szakértelemmel  és türelemmel bír, ahhoz, hogy ezt a - gyakran hónapokig tartó - ellenszenvet, harcot megvívja és eljussanak együtt oda, hogy elfogadják, megszeressék egymást.

A helyszíni vizsgálatok haladtával egyre inkább alátámasztást nyert az a tapasztalatom, hogy rendkívüli mértékben  személyfüggő  az intézmények működése, és ebből következően a vizsgálat tárgyát képez szempontok érvényesülése. A lelkiismeretes és elhivatott szakemberek által vezetett intézmény a jelenlegi struktúrában, az igen szűkös anyagi viszonyok között is képes biztosítani a gyermekek egészséges testi, lelki és szellemi fejlődéséhez szükséges feltételeket, ugyanakkor nem kevés az olyan intézmény  ahol pusztán  fedelet biztosítanak a gyerekek feje  fölé és némi ennivalót, ami az életben maradáshoz szükséges. Ezért mindenképpen veszélyezteti a gyermekek alkotmányos jogait és ezáltal visszásságot okoz az olyan körülmények fenntartása, amelyek a rendkívül magas fluktuációhoz vezetnek.
4. Életminőség az otthonokban

 Az otthonokban elő gyermekek életminőségét az elhelyezési körülmények, a tárgyi és személyi feltételek együttesen határozzák meg. Szükségesnek találtam ugyanakkor a vizsgálati megállapítások külön részében összefoglalni az életminőséggel kapcsolatos megállapításaimat, mivel az életminőség hordozza azokat az alkotmányos joggal összefüggésben visszássághoz vezető  materiális sérelmeket, melyeket a fenti feltételek hiányai vagy hiányosságai okoznak. Ezekben a sérelmekben érhető tetten a ténylegesen nyújtott gondoskodás minősége: elfogadható szintje vagy az Alkotmánnyal össze nem egyeztethető elégtelensége. 

Az Alkotmány: 54. §-a szerint:
"(1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
(2) Senkit nem lehet kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó elbánásnak vagy büntetésnek alávetni, és különösen tilos emberen a hozzájárulása nélkül orvosi vagy tudományos kísérletet végezni."
Amint azt az OBH 7459/1996. számú jelentésemben már megállapítottam, az ember jogi alaphelyzetéhez hozzátartozik két "tartalmi" alapjog, amely a jogképesség formális kategóriáját kitölti, és a "személy" emberi minőségét kifejezi: az élethez és az emberi méltósághoz való jog. Ezekről az Alkotmánybíróság megállapította, hogy az egyéb alapjogok forrásául és feltételéül szolgáló, veleszületett, sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapjog, amelynek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége (23/1990. (X. 31.) AB határozat). 

Az Alkotmánybíróság az emberi méltósághoz való jogot az ún. "általános személyiségi jog" egyik megfogalmazásának tekinti, és ez az országgyűlési biztosok gyakorlatának egyik vezérfonala is. A modern alkotmányok, illetve alkotmánybírósági gyakorlat az általános személyiségi jogot különféle aspektusaival nevezik meg: pl. a személyiség szabad kibontakoztatásához való jogként, az önrendelkezés szabadságához való jogként, általános cselekvési szabadságként, avagy a magánszférához való jogként (8/1990. (IV.23.) AB határozat). Az emberi méltósághoz való jog azt jelenti, hogy van az egyén autonómiájának, önrendelkezésének egy olyan, mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva - a klasszikus megfogalmazás szerint - az ember alany marad, s nem válhat eszközzé vagy tárggyá. A méltósághoz való jognak ez a felfogása különbözteti meg az embert a jogi személyektől, amelyek teljesen szabályozás alá vonhatók, nincs "érinthetetlen" lényegük. A méltóság az emberi élettel eleve együttjáró minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit (64/1991.(XII. 17.) AB határozat).

Mivel a gyermekek emberi méltósághoz való joga az élettel együtt sérthetetlen alapjog, korlátozásának "engedélyezése", az alapjog tudatos megsértése szóba sem kerülhet, ez minden esetben visszásságot okoz, és a közvetlen személyi felelősséget alapozza meg. Hasonlóan nem léteznek olyan indokok, amelyek az emberi méltóság tudatos gondatlanságból vagy hanyagságból fakadó megsértése által okozott visszásságot mentenék. Legfeljebb az kerülhet szóba, hogy az emberi méltóság megsértése az érintettek rendelkezésére álló eszközök útján megakadályozhatatlan vagy kikerülhetetlen. Ugyanez irányadó az emberi méltóságból eredő, ezért annak rész-jogosítványaiként megfogalmazható alapjogokra, így a legmagasabb testi és lelki egészség alapjogként értelmezhető minimumához való jogra, illetve a gyermekek sajátságos jogára, a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogára is.

Nyomatékosan és ismételten hangsúlyoznom kell, hogy az emberi méltósághoz való jog elképzelhetetlen a megfelelő életkörülmények minimumának biztosítása nélkül. A materiális szükségletek bizonyos szintű biztosítása általános értelemben is az állam kötelezettsége az általa fenntartott intézményekben.

Általánosságban megfogalmazható a tapasztalatok alapján, hogy az életminőség szempontjából a fenntartó, értékrendje nagyobb súllyal esik latba, mint anyagi helyzete. Az általa megfogalmazott vagy deklarálás nélkül érvényesített prioritások döntik el, hogy intézményét hogyan működik. Az intézetben nevelkedő gyermekek szökéseinek gyakorisága, a nevelés során alkalmazott "büntetések", "jutalmazások" is sokatmondó tartalommal bírnak, akárcsak a bekerülő  „újoncokkal” való bánásmód, az intézetek rendjének fenntartására létező eszközök, a deviáns, magatartási problémás gyermekek megfelelő bánáshoz való joga, ezzel szoros összefüggésben - az általuk „terrorizált” többi gyermek  jogainak védelme, nehezebben kezelhető gyermekek integrálására való törekvés, ennek megvalósítására létező eszközök.

A bántalmazás, különösképpen az erősebb vagy hatalmasabb részéről folyamatosan vagy rendszeresen és kikerülhetetlenül elszenvedett bántalmazás, illetve ennek eltűrése ezért az emberi méltósággal összefüggésben visszásságot okoz, és kivétel nélkül minden esetben felveti Büntető Törvénykönyv 195. §-ába ütköző kiskorú veszélyeztetése bűntettének gyanúját.

Súlyos visszásságot okoz minden esetben az emberi méltósághoz és a legmagasabb szintű lelki egészséghez való joggal összefüggésben az az állapot, hogy a nagyobb gyermekek által a kisebbek ellen tanúsított agressziót a nevelők és gyermekfelügyelők nem tudják, és esetenként nem is akarják megakadályozni. A mindennapos megaláztatások (a testi és lelki - gyakran szexuális színezetű - erőszak) felszámolásához a felnőttek nem nyújtanak segítséget, sőt gyakran az agresszió részévé válnak, amit nem csökkent a rövid tartamú kimenők rendszere.

Egy otthon működését a már említett tárgyi és személyi feltételeken kívül - és például a szökések gyakoriságán túl - jól jellemzik a nevelés során alkalmazott büntetések és jutalmazások. A vizsgálat több alkalommal észlelte, hogy alapvető emberi jogot sértő büntetéseket alkalmaztak, mint például a zsebpénz elvonását, a kimenő megvonását,  az étkezésektől való eltiltást, sőt még szakkör, szabadidős foglalkozástól való eltiltást is. Ha a zsebpénz büntetésképpeni megvonása, teljes megvonást jelent, illetve kisebb vétségekért is vagy huzamosabb ideig alkalmazzák, visszássághoz vezet a gyermek tulajdonhoz való alkotmányos jogával összefüggésben. Az étkezéstől való eltiltás pedig minden esetben a kínzás, illetve a megalázó embertelen bánásmód alkotmányos tilalmába ütköző büntetés, ezért alkalmazását súlyos visszásságként értékeltem.

Esetenként nem tapasztaltunk érdemi törekvést annak biztosítására, hogy a gyermekek vér szerinti családjukkal, ide értve az esetleg szintén állami nevelésben álló testvéreikkel való kapcsolatba kerüljenek, illetve kapcsolatukat ápolni tudják. A gyermek és vér szerinti családja közti kapcsolat bizonyos határokon túl külső eszközökkel természetesen nem tartható fenn, illetve megszakadása esetén nem állítható helyre. A gyermeknek azonban az Alkotmány 15. és 67. §-ai alapján joga van ahhoz, hogy személyes kapcsolatot és közvetlen érintkezést tarthasson fenn mindkét szülőjével, kivéve, ha ez a gyermek mindenek felett álló érdekeivel ellenkezik. Visszásságot okoz ezért, ha a hatóságok elmulasztják ennek biztosítását. Ugyanígy értékelhető, ha a gyermek nem kap megfelelő információt saját családi életéről, kapcsolatairól.

Az emberi méltósághoz való jog tényleges biztosítása megköveteli a gyermek bevonását a sorsáról hozandó döntésekbe, ami az Egyezmény 12. cikk 1. bekezdése ("Az Egyezményben részes államok az ítélőképessége birtokában lévő gyermek számára biztosítják azt a jogot, hogy minden őt érdeklő kérdésben szabadon kinyilváníthassa véleményét, a gyermek véleményét, figyelemmel korára és érettségi fokára, kellően tekintetbe kell venni.") valamint a  Gyvt. 9. §-a alapján is megilleti. Szorosan kapcsolódik ehhez a joghoz az Alkotmány 64. §-ában biztosított jog is, melynek értelmében "A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé."  A panaszjog biztosítása az állam gondozásában lévő gyermekek esetén olyan mechanizmusok bevezetését jelenti, amelyek lehetővé teszik kifogásaik és kívánságaik minden hátrányos következmény nélküli előterjesztését, illetve garantálják a panaszok tényleges kivizsgálását, és tisztességes megválaszolását. Ilyen mechanizmusok általában nem működtek. A döntésekben való részvételhez, illetve panaszhoz való alkotmányos jog biztosításának elmulasztását minden esetben visszásságnak értékeltem. Hasonlóan értékeltem azt, ha nincs tájékoztatás, az intézetbe kerülés idején a gyermeknek nem tudja, hogy mi lesz a sorsa, valamint nincs törekvés az átkerüléssel kapcsolatos bizonytalanság oldására.

A gyermeket az Alkotmány alapján megillető gondoskodás, illetve a legmagasabb testi-lelki egészségük biztosításának visszásságot okozó elmulasztásaként értékeltem az állandó szökések elleni tehetetlenséget, amely bizonyos esetekben a személyi biztonsághoz való jog sérelmével vagy ennek közvetlen veszélyével is együtt járt. Ennek a helyzetnek a megszüntetésére semmiféle törekvést, szándékot nem észleltünk, a gyerekek életével gyakorlatilag senki nem törődik. Egyértelmű, hogy az életkörülmények javítása és személyes gondoskodás nélkül a gyermekeket nem lehet benntartani. Meg kell jegyezni, hogy a szökések aránya az átmeneti otthonokban rendkívül magas, ami azzal is magyarázható, hogy ezek az otthonok egyébként is csak a gyerekek ideiglenes elhelyezésére szolgálnak, lényegében "megőrzik" őket. Kiemelkedően visszás körülményeket biztosítanak ebben a vonatkozásban az átmeneti otthonok. Ezek esetében önmagában visszásságot okoz annak gyakori előfordulása, hogy ténylegesen nem átmenetiek - a gyermekek az indokolt idő többszörösét töltik itt, ami természetesen a megfelelő gondoskodás hiányával jár együtt. A jelenlegi helyzet alapján okkal feltehető, hogy a rendelet hatályba lépése sem hoz érdemi változást legalábbis az átmeneti időszakban. Ezért ezen a téren sürgős intézkedésre van szükség.

A gyermek fejlődéséhez szükséges gondoskodás, az Alkotmány 16. §-ának deklarációja, mely szerint "A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit", valamint a 70/F. §-ban biztosított művelődéshez való jog, amit a 70/J. § egyértelművé tesz ("A Magyar Köztársaságban a szülők, gondviselők kötelesek kiskorú gyermekük taníttatásáról gondoskodni") megköveteli a gyermekek iskoláztatását. Ez a kötelezettség nyilvánvalóan terheli az államot is. Ezekkel az alkotmányos jogokkal összefüggésben megmagyarázhatatlan visszáságnak minősítettem ezért minden olyan mulasztást, amely nem törekedett a gyermekek képességüknek megfelelő iskoláztatására. Hasonlóan visszásságként értékeltem azt is, ha a szabadidő hasznos eltöltésének biztosítását elmulasztották. A megállapított visszásság kirívóan súlyos ott, ahol a gyermekek szabadon döntöttek arról, hogy ténylegesen látogatják-e az iskolát, ugyanakkor a továbbtanulás  kérdésekben való döntésekhez semmilyen segítséget nem kaptak. Még az átmeneti otthonok között is kirívóan súlyos visszásságként értékeltem a pomázi átmeneti otthon gyakorlatát, ahol a kiskorú gyermekek nem járhatnak iskolába.

Külön értékelést igényelnek a csecsemőotthonok. A Debrecen Megyei Jogú Város Védő- és Csecsemőotthona működése a látott csecsemőotthonok közül magasan a legjobb színvonalú, de az általunk meglátogatott intézmények között általában sem tapasztaltunk ilyen átgondolt, hatékony átalakulásokat, átszervezéseket. A debreceni otthon sem gazdálkodik több pénzből mint azok, ahol szörnyű körülményeket tapasztaltunk. Nagyon nagy jelentősége van a szemléletnek, annak, hogy a gyermekvédelmi törvény által a rendszer átalakítására kijelölt 2002 december 1. napi határidő nem azt jelenti, hogy előtte nem kell a gyermekek állampolgári jogainak érvényesülése érdekében minél hamarabb elkezdeni az átalakítást. A Fővárosi Önkormányzat Egyesített Csecsemőotthonai és Egészségügyi Gyermekotthonai meglátogatott otthonával kapcsolatban megállapítható, hogy a megfelelő számú szakember hiánya nehezíti az otthon ideális működését.

A gondozás személytelensége, amelynek oka a gondozónők túlzott leterheltsége és az e munkakörben tapasztalt nagy mértékű fluktuáció is, a gyermekek lelki életében komoly törést okoz, nehezen létesítenek kapcsolatot, kevés a kontaktus a csoport gyermekei között. A gondozási folyamat személytelensége, mechanikussága a lelki egészséghez való jog minél teljesebb érvényre jutását nagy mértékben akadályozza, ami már az érintett alkotmányos jogokkal összefüggésben visszáságként értékelhető.
5. A különvizsgálat tapasztalatai

A külön vizsgálat eredményeként megállapítottam, hogy a beilleszkedési gondokkal küzdő, antiszociális, személyiségzavaros, rendszeresen csavargó gyerekek speciális otthonokban történő ellátása - az intézményrendszer végső kialakítására 2002. évig adott határidő miatt - jelenleg nem megoldott. Mind a szakmai feltételek, mind pedig a szükséges anyagi források hiánya nem teszi lehetővé a Gyvt.-ben előírt követelmény megvalósítását, a speciális szükségletek kielégítését szolgáló gondoskodást. Ezért a speciális ellátás hiányával érintett gyermekek vonatkozásában - összefüggésben a legmagasabb testi és lelki egészséghez való alapjoggal - sérül a fejlődésükhöz szükséges különleges védelemhez és gondozáshoz füződő alkotmányos jog, ami a felhívott alapjogok tekintetében alkotmányos visszásságot keletkeztet.

VII. Ajánlások
I. Felkérem a szociális és családügyi minisztert, hogy a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvényben meghatározott jogkörében, a vizsgálati jelentésben megállapított, alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságok orvoslása érdekében 

1) - vizsgálja felül a gyermekvédelem rendszerét szabályozó jogszabályokat és kezdeményezze módosításukat akként, hogy az otthont nyújtó intézmények átszervezésének 2002. december 1-jei végső határidejét megelőzően kerüljenek megállapításra részhatáridők, amelyek egyrészt gyorsítják a feladat végrehajtását, másrészt garanciát jelentenek az alkotmányos jogok védelmére;
2) - kezdeményezem, hogy a speciális ellátást igénylő gyermekek gondozását biztosító otthonok vonatkozásában - a különleges védelem és gondoskodás igényére tekintettel - a már említett, 2002. december 1-jei általános határidő helyett írják elő a feladat végrehajtásának azonnali megkezdését, és szükség szerint ennek irányítására és felügyeletére nevezzen ki miniszteri biztost; 
3) - vizsgálja felül a vonatkozó jogszabályi rendelkezéseket abból a szempontból, hogy alkalmasak-e arra, hogy a gyermek minden esetben esetben megkapja - a korához, egészségi állapotához, és belátási képességéhez igazodó - tájékoztatást, illetőleg részt vehessen a sorsát érintő döntéshozatali folyamatban. Szükség szerint kezdeményezzen olyan módosítást, amely ezek garanciáját  nyújtja;
4) - készítse elő az 1997. évi XXXI. törvény olyan kiegészítését, illetőleg módosítását, amely szabályozza az intézményekben a gyermekek szabályszegő magatartása esetén alkalmazható intézkedéseket. Határozza meg, hogy pontosan milyen körülmények esetén (elkövetett cselekmény, életkor, belátási képesség)  és milyen következmények alkalmazhatók;
5) - a gyermekvédelmi intézmények működésével kapcsolatban dolgozza ki azokat a szabályokat, amelyek lehetővé teszik illetőleg garantálják a gyermekek érdekvédelmét szolgáló, lelki segélyt nyújtó  szerveződések, szervezetek, egyházak (civil kontroll) tevékenységét;
6) - dolgozza ki a gyermekvédelmi intézmények közalkalmazottai továbbképzésének rendszerét és szabályait, amelyek képesítést nyújtanak és ezáltal lehetővé teszik a gyermekek jogszabályi feltételek szerinti szakellátása megteremtését;
7) - vizsgálja felül a 15/1998. (IV.30.) NM rendeletnek az engedély nélküli eltávozásokra vonatkozó rendelkezéseit és módosítsa illetőleg egészítse ki úgy, hogy azok alkalmasak legyenek a szökések megelőzésére is (például a személyi és tárgyi feltételek javításával);
8) - vizsgálja felül a 15/1998. (IV.30.) NM rendeletnek a szakmai létszám irányszámait és létszám-normáit megállapító 1. számú mellékletét abból a szempontból, hogy a gyermekotthonokban és lakásotthonokban is (legalább 40 gondozottanként egy-egy) megfelelő szakember (szakképzett pszichológus, gyógypedagógus)  alkalmazása legyen kötelező;
9) - egészítse ki a 15/1998. (IV.30.) NM rendeletet, hogy az otthonokban tapasztalt fizikai és lelki bántalmazások megelőzése és kezelése érdekében minden eseményről készüljön részletes jegyzőkönyv, azokat haladéktalanul vizsgálják ki és erről írásos jelentésben adjanak számot a fenntartónak és az illetékes gyámhivatalnak;
10) - egészítse ki a 15/1998. (IV.30.) NM rendeletet a panaszhoz és kérelemhez való jog biztosítása érdekében azzal, hogy az otthonok legyenek kötelesek tájékoztatni a gondozottakat mindazon intézmények (OBH, gyámhivatal, minisztériumi főosztályok, gyermekek lelki segélyszolgálatai) elérhetőségéről, amelyhez közvetlen panasszal fordulhatnak jogainak megsértése esetén;
11) - a gyámhivatalok szakmai felügyeletével és irányításával kapcsolatos feladatkörében követelje meg, hogy a gyámhivatalok az ideiglenesen beutalt gyermekek egyéni elhelyezési tervéhez megszabott gondozási javaslat elkészítésére minden esetben írják elő a jogszabályban meghatározott - legfeljebb 30 napos - határidőt, és eljárásuk során tartsák be az államigazgatási eljárásról szóló 1957. évi IV. törvényben meghatározott határidőket; 
12) - a gyámhivatal szakmai felügyeletével és irányításával kapcsolatos feladatkörében fordítson fokozott figyelmet a gyámhivatalok működési engedélyeztetési eljárására abból a szempontból, hogy minden otthonban biztosított legyenek a jogszabályban előírt személyi és tárgyi feltételek.

II. Felkérem a szociális és családügyi minisztert, hogy az Országos Család- és Gyermekvédelmi Intézet útján módszertani levélben tegye közzé az otthont nyújtó gyermekvédelmi intézmények működése részletes szabályait és követelményeit, és ennek gyakorlati érvényesülését fokozottan ellenőrizze Kezdeményezem, hogy a módszertani levél különösen az alábbi tárgykörökre térjen ki:
- a fogyatékos, beilleszkedési, magatartási vagy tanulási zavarokkal küzdő, de nem speciális jellegű otthonokban élő gyerekek igényeinek megfelelő ellátás tárgyi és személyi feltételei;
- a gyermekvédelmi intézményekben a gondozottak személyes élettere kialakításának módszerei;
- a gyermekek megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődését elősegítő szabadidős tevékenységek formái;
- a gyermekek között előforduló fizikai és lelki bántalmazások megelőzésének módszerei.

III. Felkérem a szociális és családügyi minisztert, hogy a pénzügyminiszterrel közösen vizsgálják meg, hogy az otthont nyújtó gyermekvédelmi intézmények működéséhez kellő fedezetet nyújt-e az állami normatíva kellő (különös tekintettel olyan többlet kötelezettségekre, mint például a zsebpénz). A vizsgálat eredménye szerint gondoskodjanak a szükséges többletforrások biztosításáról.

Budapest, 1998. december 10-én, az ENSZ Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata elfogadásának 50 éves évfordulóján.

Dr. Polt Péter