OBH 471/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Kardos Gábor

A vizsgálat megindítása

	Panaszos beadvánnyal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert sérelmezte, hogy elvált férje közös kiskorú gyermeküket 1990 májusában Izraelbe vitte és minden, a gyermek hazahozatalára irányuló lépése sikertelen volt. A panaszos kifogásolta, hogy az Igazságügyi Minisztérium a hasonló esetek megelőzésére nem kezdeményezett kétoldalú egyezményt a családjogi ítéletek kölcsönös elismeréséről.

A vizsgálat megállapításai

	Panaszos házasságát a magyar illetékes bíróság 1987-ben felbontotta és a házasságból származó - 1982. november 4-én született - gyermeket nála, az anyánál helyezte el. 
	Az apa kapcsolattartási jog gyakorlása során 1990. május 19-én elvitte, majd külföldre - ismeretlen helyre - szöktette. Később kiderült, mindketten Izraelben tartózkodnak. 
	A gyermek-elhelyezés ügyében a Tel-Aviv-i Kerületi Bíróság 1992. szeptember 2-án határozatot hozott, amelyben -  a gyermek érdekeinek elsődlegességére hivatkozva - a panaszosnak a gyermek visszaadására irányuló kérelmét elutasította. Az izraeli bíróság határozata is jogerőre emelkedett.
	Panaszos 1993 októberében magyar bíróság előtt eljárást indított a gyermek elhelyezésének megváltoztatása érdekében. A magyar eljárás lezárásaként a Legfelsőbb Bíróság 1997. május 13-i ítéletében a gyermeknek a panaszosnál helyezte el.

A vizsgált alkotmányos jogok:

	- A Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. (Alkotmány 2. § (1) bekezdés);
	A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. (Alkotmány 67. § (1) bekezdés);
	A szülőket megilleti a jog, hogy a gyermeküknek adandó nevelést megválasszák. (Alkotmány 67§ (2) bekezdés)

A vizsgálat megállapításai:

	Magyarország és Izrael között nincs a családjogi, gyermek-elhelyezési bírói határozatok kölcsönös elismerését biztosító jogsegély egyezmény. Ennek eredményeként, nincs jogi lehetőség annak a helyzetnek a feloldására, amit a két - egymásnak ellentmondó - jogerős bírói ítélet eredményez.
	Az önkényesen külföldre vitt gyermek édesanyjánál történő elhelyezéséről rendelkező magyar bíróság jogerős ítélete nem érvényesíthető.
	Az Alkotmánybíróság 34/1991. (VI.15.) AB határozatában rámutatott arra, hogy az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében megállapított jogállamisághoz szervesen kapcsolódik a jogbiztonság elvének maradéktalan érvényesülése. (ABH 1991, 173), ami egyúttal a jogerős bírói ítéletek végrehajthatását szolgáló állami kényszer biztosítását is magában foglalja. 
	A magyar bíróság jogerős gyermek-elhelyezési ítélete végrehajthatóságának hiánya az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerinti jogállam, illetve az ebből eredő jogbiztonság, az Alkotmány 67. § (1) bekezdése alapján a gyermeknek a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges gondoskodáshoz, valamint a szülőket az Alkotmány 67. § (2) alapján a gyermeküknek adandó nevelés megválasztásához való jogával összefüggésben eredményez alkotmányos visszásságot.

Ajánlás

	Vizsgálatom eredményeként megállapított alkotmányos visszásság megszüntetésére  ajánlást teszek az igazságügyi miniszternek és a külügyminiszternek arra, hogy a gyermek-elhelyezésről szóló jogerős ítéletek végrehajtásának kölcsönös biztosítása céljából kezdeményezzék a magyar-izraeli jogsegély egyezmény megkötését.

Budapest, 1998. szeptember 29.

Gönczöl Katalin