OBH 467/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a Pápai Rendőrkapitányság rendőrei - mivel egy helyi rendőri vezető fiával közúti közlekedés során koccanásos balesetet okozott  - a hozzátartozói lakásáról előállították. Az előállítás miatt a kapitányság vezetőjéhez tett panaszát a Veszprém Megyei RFK. elutasította. Cserbenhagyás miatt büntetőeljárás indult ellene. Az intézkedő rendőrök ellen tett feljelentésére az ügyészség megtagadta a nyomozást.
	A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jog: 
Jogállamiság, jogbiztonság (Alk. 2. § (1) bek.)
Személyes szabadsághoz való jog (Alk. 55. § (1) bek.)
Jogorvoslathoz való jog (Alk. 57. § (5) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1968. évi I. törvény a szabálysértésekről
A közúti közlekedés rendjének megzavarása
116/B. § (1) Aki a közúti közlekedés szabályait megszegi és ezzel másnak vagy másoknak életét, testi épségét vagy egészségét gondatlanságból közvetlen veszélynek teszi ki vagy könnyű testi sértést okoz,
harmincezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.

301/1987. Legf. Ü. körlevél a közlekedési ügyészi szakfeladatok ellátásának jogalkalmazási kérdéseiről
22. pont
(1) A közúti közlekedés rendjének megzavarása szabálysértés esetén közvetlen veszélynek általában a járművek közötti tényleges ütközést indokolt tekinteni, a jelentéktelen, lassú sebesség melletti koccanás kivételével. E körben figyelemmel kell lenni a járművek tömegére, sebességére, az ütközés irányára, a bekövetkezett rongálódás nagyságára stb.
Közvetlen veszélynek kell tekinteni a járművek fizikai érintkezése nélkül létrejött olyan helyzetet is, amelyben az ütközés elkerülése érdekében történő fékezés, vagy irányváltoztatás önmagában a mással való ütközés, felborulás, illetve személyi sérülés reális lehetőségét teremti meg.

1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendelet a közúti közlekedés szabályairól
32. § (1) Az egymás mellett ellentétes irányban (szemben) elhaladó járművek között megfelelő oldaltávolságot kell tartani; ennek érdekében - a szükséghez képest - a járművekkel kölcsönösen az úttest széléhez kell húzódni.
(2) Olyan keskeny úttesten, amelyen a járművek egymás melletti elhaladása nehéz vagy lehetetlen, a járművekkel meg kell állni és az elhaladást az útpadkára húzódással vagy hátramenettel kell lehetővé tenni. Hátramenni azzal a járművel kell, amelyikkel ez - a járművek adottságait és a körülményeket figyelembe véve - könnyebben megtehető.
58. § (1) A balesettel érintett jármű vezetője köteles a járművel azonnal megállni, a baleset folytán megsérült vagy veszélybe került személy részére segítséget nyújtani és az esetleges további balesetek elkerülése érdekében minden tőle telhetőt megtenni.

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
Cserbenhagyás
190. § Ha a közlekedési balesettel érintett jármű vezetője a helyszínen nem áll meg, illetve onnan eltávozik, mielőtt meggyőződnék arról, hogy valaki megsérült-e, avagy az életét vagy testi épségét közvetlenül fenyegető veszély miatt segítségnyújtásra szorul-e, amennyiben súlyosabb bűncselekmény nem valósul meg, vétséget követ el, és egy évig terjedő szabadságvesztéssel, közérdekű munkával vagy pénzbüntetéssel büntetendő.

Btk. Kommentár 
	"A közúti közlekedés szabályai a közlekedési balesettel érintett jármű vezetőjének a megállási kötelezettségét írják elő [KRESZ 58. § (1)]. E kötelezettség megszegése általában szabálysértési felelősséget idéz elő. Ha azonban a baleset körülményei személyi sérülés valószínűségére utalnak, valamennyi közlekedési ágazatban - így a vasúti, légi, vízi és közúti közlekedésben - a büntetőjogi védelem indokolt. Egyrészt tehát jogszabályban írt, másrészt viszont alapvető morális követelmény a közlekedési balesettel érintett jármű vezetője felé, hogy a közlekedési baleset bekövetkezése esetén a járművel megálljon, meggyőződjön arról, hogy - akár vétkes, akár vétlen magatartásukkal összefüggésben - a bekövetkezett baleset következményeként személyi sérülés vagy vagyoni kár keletkezett-e, illetőleg, hogy a baleset következtében megsérült vagy közvetlen veszélybe került személyek segítségnyújtásra szorulnak-e."
	"Baleseten olyan - kizárólag anyagi kárt okozó - közlekedési eseményt értünk, amelynek a hatókörében egy vagy több személy is volt, és a baleset körülményei valószínűsítik a személyi sérülés bekövetkeztét. Éppen ezért nem valósul meg a cserbenhagyás vétsége, ha a közúti baleset során csak kisebb anyagi kár keletkezik, és az utasok vagy kívülállók élete és testi épsége nem kerül közvetlen veszélybe (BH1987. 262.). Ugyanakkor, ha balesettel összefüggésben sérülés vagy halál következik be, nem cserbenhagyás hanem segítségnyújtás elmulasztásának a megállapítására kerülhet sor." 

BH1998. 469.
A cserbenhagyás vétsége megvalósul, ha az elkövető észleli, hogy a saját és a szemből jövő gépkocsi visszapillantó tükreinek csapódása folytán a szemből érkező jármű bal oldali ajtajának az üvege betört, ennek ellenére a helyszínen nem áll meg, és nem győződik meg arról, hogy a jármű vezetője megsérült-e (Btk. 190. §).

1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
12. § (1) A rendőr a feladata teljesítése során köteles végrehajtani a szolgálati elöljáró utasításait. Meg kell tagadnia az utasítás végrehajtását, ha azzal bűncselekményt követne el.
(2) A rendőr a szolgálati elöljáró jogszabálysértő utasításának teljesítését - az (1) bekezdésben foglalt kivétellel - nem tagadhatja meg, de az utasítás jogszabálysértő jellegére, ha az számára felismerhető, haladéktalanul köteles az elöljáró figyelmét felhívni. Ha az elöljáró az utasítást fenntartja, azt az utasított kérelmére köteles írásba foglalva kiadni. Az írásba foglalás megtagadása vagy elmaradása az utasítást adó közvetlen felettesénél bejelenthető, e jog gyakorlásának azonban az utasítás teljesítésére nincs halasztó hatálya.
33. § (2) b) A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, aki bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható;

(4) Az előállítottat szóban vagy írásban az előállítás okáról tájékoztatni kell, és az előállítás időtartamáról részére igazolást kell kiállítani.
92. § (1) Az e törvényben szabályozott rendőri intézkedések, illetve a kényszerítő eszközök alkalmazása miatti jogorvoslatra a büntetőeljárás, az államigazgatási eljárás és a szabálysértési eljárás szabályai az irányadók.
(2) A Rendőrség által lefolytatott államigazgatási vagy szabálysértési eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedés elleni panaszt az ügy érdemében hozott, vagy az eljárást megszüntető határozat elleni jogorvoslati kérelemben kell előterjeszteni.
93. § (1) Ha a rendőri intézkedést követően a 92. § (2) bekezdésében említett eljárás nem indul, a panaszt a sérelem bekövetkezésének napjától számított 8 napon belül az intézkedést foganatosító rendőri szerv vezetőjéhez kell benyújtani. Ha a panaszolt intézkedéssel kapcsolatban a 92. § (1) bekezdés szerinti eljárás indul, a panaszt soron kívül kell elbírálni.
(2) A rendőri szerv vezetője a panasz tárgyában a beérkezéstől számított 8 napon belül indokolt határozattal dönt.
(3) A határozat ellen a panaszos a közléstől számított 8 napon belül a felettes szerv vezetőjénél fellebbezéssel élhet. A felettes szerv a fellebbezés beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozatában az elsőfokú határozatot helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti.

1976. évi 8. törvényerejű rendelet az Egyesült Nemzetek Közgyűlése XXI. ülésszakán, 1966. december 16-án elfogadott Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya kihirdetéséről
9. Cikk
1. Mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra. Senkit sem lehet önkényesen őrizetbe venni vagy letartóztatni. Senkit sem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani.

Megállapított tényállás:
	A Nyíregyházán lakó panaszos pápai rokonainál tett látogatása idején, 1997. július 25-én este a nagybátyja tulajdonában lévő gépkocsival közlekedett a városban. A gépkocsiban utazott a panaszos testvére és unokahúgai, összesen öt személy. 
	Pápa belterületén, egy 5,1 m szélességű utcában, velük szemben közlekedett egy másik autó, amelyet Sz.P. vezetett. Az egymás melletti elhaladás során a két gépkocsi visszapillantó tükrei összeértek. A panaszos tükrének burkolata kb. 1 cm. hosszban meghorzsolódott, a másik gépkocsi tükre - amint ez később kiderült - elrepedt. A panaszos a koccanást észlelte, de nem állt meg, csak lelassított. Amikor a tükréből észrevette, hogy a másik gépkocsi visszafordult és utána jön, ő is megállt. A két gépkocsi vezetője között rövid szóváltás történt, amely sértegetéssel végződött. A panaszos ki akart szállni a gépkocsijából, hogy megnézze a másik gépkocsi sérülését. Későbbi állítása szerint hajlandó lett volna a kb. 1000 forint kárt megtéríteni. Sz.P. szerint a panaszos kiszállt a kocsijából és fenyegetően lépett fel, ezért ő felírta a rendszámot és elhagyta a helyszínt. A balesetet telefonon bejelentette a kapitányság ügyeletére.
	Sz.P. szülei a Pápai Rendőrkapitányság beosztottai. Édesapja Sz.J. r. őrnagy, a Közrendvédelmi és Közlekedésrendészeti osztály vezetője, édesanyja szintén a rendőrség dolgozója.
	A panaszos és rokonai hazaérkezése után, este 21.30 óra körül a Pápai Rendőrkapitányság három rendőre, valamint Sz.P. és édesanyja becsengettek a panaszos nagybátyjának lakására. A panaszos számára úgy tűnt, hogy a hölgy intézkedik, ő mondja meg a rendőröknek, mit tegyenek. Megtekintették a gépkocsit, a panaszos elismerte, hogy az este folyamán ő vezette az autót. A rendőrök rádión jelentést tettek a kapitányságra, ahonnan azt az utasítást adták, hogy állítsák elő a panaszost. Tiltakozására közölték, hogy ellenállása esetén keményebben fognak fellépni. Előállítás előtt a rendőrök a ruházatát átvizsgálták.
	A rendőrségen a panaszost leültették egy ital-automata mellé, az előállító rendőr beszélgetett vele, eközben egy noteszba írogatott, majd nagybátyja megérkezése után hazaengedték. Az előállítás 21.50-től 22.20 óráig tartott. Az előállításra Sz.J. r. őrnagy adott utasítást. Az intézkedést az előállító rendőrök váltásparancsnoka - Sz.J. r. őrnagy beosztottja - jogszerűnek minősítette.
	A kapitányság ügyeletese jelentette az eseményt a Veszprém Megyei Rendőr-főkapitányság ügyeletének, ahonnan a további intézkedések végrehajtására az Ajkai Rendőrkapitányságot utasították. Az Ajkáról érkező rendőrök meghallgatták Sz.P.-t, a helyszínt megtekintették, Sz. P. elmondása alapján helyszínvázlatot készítettek és feljelentést tettek a panaszos ellen, a KRESZ 32. § (3) pontjába ütköző és az Sztv. 116/B. § (1) bekezdése szerint minősülő szabálysértés - közúti közlekedés rendjének megzavarása - miatt. A feljelentés kelte 1997. július 29.
	A panaszos az előállítása miatt írásban panaszt tett a  Pápai Rendőrkapitányság vezetőjénél. Beadványát 1997. július 31-én iktatták. A panaszt, a keletkezett iratokkal együtt Sz.J. r.őrnagy augusztus 1-én kivizsgálásra megküldte a Veszprém Megyei Rendőr-főkapitányság Közbiztonsági Igazgatójának. A vizsgálat során meghallgatták a panaszost és utasait, az ajkai kapitányság egyik rendőrét, aki a feljelentést készítette, valamint a pápai kapitányság ügyeletesét. Meghallgatták Sz.P.-t és édesanyját, továbbá egy kívülálló tanút. A panasz vizsgálatát 1997. augusztus 11-én fejezték be. Az összefoglaló jelentés készítője szerint a panasz megalapozatlan, az előállítás jogszerű volt. A panaszos cselekményét - az eredeti minősítéstől eltérően - a Btk. 190. §-ba ütköző cserbenhagyás vétségének minősítette.
	A panaszos feljelentést tett a Veszprém Megyei Ügyészségi Nyomozó Hivatalnál is. A Nyomozó Hivatal 1997. augusztus 12-én kelt megkeresése alapján a Veszprém Megyei Rendőr-főkapitányság augusztus 18-án megküldte a panaszra vonatkozó iratokat, egyúttal tájékoztatta a Nyomozó Hivatalt, hogy a panaszos cserbenhagyás vétségével gyanúsítható. A megyei közbiztonsági igazgató álláspontja szerint "Sz.J. r. őrnagy részéről nem kellően végiggondolt intézkedést állapítottak meg, amely azonban nem alapozza meg a hivatali visszaélés bűntettét. A jövőbeni ismétlődés elkerülése érdekében a szükséges intézkedést megtették".
	A közbiztonsági igazgató augusztus 18-án válaszolt a panaszosnak. Tájékoztatta, hogy panaszát alaptalanság miatt elutasította. Levelében megállapította, hogy a panaszos okozta a balesetet, mert áttért a menetirány szerinti baloldali forgalmi sávba és ezért ütközött neki a vele szemben szabályosan haladó kis Polski tükrének. Mivel nem győződött meg arról, hogy a másik gépkocsiban nem történt személyi sérülés és csak több száz méter után állt meg, alaposan gyanúsítható cserbenhagyás vétségével.
	A baleset iratait ugyanezen a napon megküldték az Ajkai Rendőrkapitányságnak, azzal az utasítással, hogy cserbenhagyás vétsége miatt rendeljék el a nyomozást a panaszos ellen. 
	 A panaszos a panaszát elutasító levél ellen fellebbezéssel fordult a megyei rendőrfőkapitányhoz. Fellebbezésében jelezte azt is, hogy az elutasító levélben a panaszának elbírálásával összefüggésben jogorvoslati lehetőséget nem kapott. Nem tájékoztatták arról sem, hogy a nyomozást melyik hatóság folytatja ellene. Előállítása során ki sem hallgatták.
	Szeptember 5-én az Ügyészségi Nyomozó Hivatal a panaszos által tett feljelentés ügyében a nyomozást bűncselekmény hiányában megtagadta. Az indoklás szerint az intézkedő rendőrök nem követtek el törvénysértést a panaszos előállításával, mert az akkor rendelkezésre álló adatok alapján megvolt annak a gyanúja, hogy a panaszos elkövette a cserbenhagyás vétségét. Az előállításra utasítást adó Sz.J. r. őrnagy cselekményét a határozat figyelmen kívül hagyta. 
	Az Ajkai Rendőrkapitányság 1997. szeptember 12-én hozott 879/97.bü. sz. határozatával, a Veszprém Megyei Főügyészség közlekedési ügyészének állásfoglalása alapján a panaszos ellen elrendelt nyomozást - mivel a cselekmény nem bűncselekmény, hanem szabálysértés - megszüntette. Az ügyész szerint a visszapillantó tükrök összeérése miatt olyan csekély mértékű sérülés keletkezett, amely nem tekinthető büntetőjogi értelemben vett balesetnek, ezért alapvető tényállási elem hiányában bűncselekmény egyik fél terhére sem állapítható meg. A baleset után mindketten elhagyták a helyszínt, mert megegyezni nem tudtak. Ilyen esetben még a baleset megállapíthatósága esetén sem valósulna meg a cserbenhagyás vétsége. Az eljárás során a panaszost tanúként hallgatták ki.
	A főkapitány a panaszosnak a panaszügyében tett fellebbezését szeptember 29-én ugyancsak levélben elutasította. Válasza szerint, mivel a panaszos ellen büntetőeljárás indult, a rendőrségről szóló törvény 92. § (1) bekezdése alapján az eljárásban szabályozott jogorvoslati lehetőség biztosított volt a számára, ezért indokolatlan lett volna a panasz megválaszolásában erre külön kitérni. Tájékoztatta a panaszost arról is, hogy időközben a büntetőeljárást megszüntették ellene. Cselekménye szabálysértésnek minősül, amelyet célszerűségi okból az állandó lakóhelye szerint illetékes Nyíregyházi Rendőrkapitányságnak küldtek meg. Az eljárás kezdeti szakában - az előállításkor - elkövetőkénti kihallgatására azért nem került sor, mert gyanúsítottként csak az a személy hallgatható ki, aki bűncselekmény elkövetésével alaposan gyanúsítható. A főkapitány levelében utalt az Ügyészségi Nyomozó Hivatal nyomozást megtagadó határozatára, amely szerint a rendőrök intézkedése törvényes volt. A főkapitány szerint "az eljárás során tapasztalt kisebb szakmai hiba nem alapozza meg a büntetőeljárás megindítását". 
	A panaszos elleni nyomozást megszüntető határozat ellen Sz.P. panasszal élt. A Legfőbb Ügyészség Közlekedési Osztálya a panasznak helyt adott. Álláspontjuk szerint a baleset fogalma büntetőjogi szempontból a köznapi értelménél szűkebben értendő. Kizárólag az olyan, a közlekedés körében bekövetkezett esemény baleset, amelynek hatókörében egy vagy több személy is volt. Az anyagi kár mértéke közömbös. Az eljárás alapját képező esemény baleset volt, ezért a balesettel érintetteket megállási és meggyőződési kötelezettség terhelte. Tévedett tehát a nyomozó hatóság és a megyei főügyészség is, amikor arra az álláspontra helyezkedett, hogy a személygépkocsik visszapillantó tükrének összeérése miatt olyan csekély mértékű sérülés keletkezett, amely nem tekinthető büntetőjogi értelemben vett balesetnek. Mindezek alapján a legfőbb ügyészség NF. 70621997. sz. határozatában 1997. november 3-án a nyomozás továbbfolytatásáról rendelkezett.
	Az Ajkai Rendőrkapitányság az ügyészi utasítások alapján rekonstruálta a balesetet. A balesetben érintett gépkocsikat időközben eladták, ezért a helyszínt más típusú gépkocsikkal állították be. A helyszínrajz eltért attól a rajztól, amit az esemény utáni időpontban készítettek. Az új rajzon egy, az úttest jobb oldalán lévő kocsibehajtóban álló személygépkocsi sarka belógott az úttestre. A panaszos észrevételezte, hogy a valóságban a gépkocsi vége nem ért túl az úttest jobb szélén. Az eredeti helyszínrajzon is ennek megfelelően ábrázolták a jármű helyzetét. A panaszost 1997. december 11-én gyanúsítottként kihallgatták. A nyomozást 1997. december 12-én vádemelési javaslattal befejezték.
	A Veszprémi Városi Bíróság 1999. április 23-án 3.B.2479/1997/5. sz. ítéletében a panaszost az ellene emelt vád alól felmentette, mert a vád tárgyává tett cselekmény nem bűncselekmény, hanem szabálysértés. A bíróság megítélése szerint a vádlott azzal a magatartásával, hogy a dologi kár bekövetkezésével járó közlekedési balesetet követően megállás nélkül továbbhajtott, illetve eltávozott anélkül, hogy a károkozást tisztázta és személyazonosságát igazolta volna, megszegte a KRESZ 58. § (1) és (3) bekezdésében foglalt rendelkezéseket, továbbá megsértette a kikerülési szabályokat. Cselekményeivel megvalósította a 17/1968. (IV.14.) sz. Korm. rendelet 51. §-ban szabályozott közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértése szabálysértését. A bíróság a szabálysértési eljárást elévülés miatt megszüntette.
	Az ítélet ellen a Veszprém Megyei Főügyészség fellebbezett, mivel indoklásuk szerint a bíróság ítélete a közlekedési fegyelem további lazítására alkalmas, hiszen arra hivatkozással bárki megállás nélkül elhagyhatná a helyszint, hogy "biztos" volt abban, hogy személyi sérülés nem következett be. 
	 
A vizsgálat megállapításai:
	A panaszbeadvány és a Veszprém Megyei Rendőr-főkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A panaszos beadványában elsősorban azt sérelmezte, hogy véleménye szerint indokolatlanul állították elő a rendőrségre. Az Alkotmány 55. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit sem lehet szabadságától másként, mint törvényben meghatározott okokból és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani. Az Alkotmány 8. §-ában rögzíti, hogy a Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. 
	A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (Rtv.) 33. § (2) bekezdése szerint a rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, aki bűncselekmény elkövetésével gyanúsítható. A törvény az előállításhoz nem kívánja meg az alapos gyanú meglétét, de a bűncselekmény egyszerű gyanújának fennállása az intézkedés szükséges feltétele. 
	Az előállítás elrendelésének időpontjában a panaszossal szemben bűncselekmény gyanúja nem állt fenn, sőt még szabálysértés elkövetése - a panaszos által az úttest képzeletbeli felezővonalának átlépése és ezzel a baleset okozása, valamint a helyszín elhagyása - is csak a bejelentő által elmondott körülmények alapján volt valószínűsíthető. (A bejelentő állítását igazoló érdektelen tanú meghallgatására augusztus 13-án, a főkapitányságon folytatott vizsgálat keretében került először sor.)
	A panaszos, a nagybátyja lakásán történt igazoltatása során elismerte, hogy a gépkocsit ő vezette, nyilatkozott a baleset körülményeiről is, de felelősségét nem ismerte el. Előállítása a felelősség kérdésének megállapításához szükségtelen volt. Az intézkedő rendőrök és a kapitányság ügyeletese a későbbi vizsgálat során egybehangzóan állították, hogy az előállításra Sz.J. r.őrnagy adott utasítást. Az előállítás jogszerűségét mindezek alapján nem bírálhatta volna el az utasítást kiadó Sz.J. r.őrnagy alárendeltségébe tartozó váltásparancsnok. A rendőr a szolgálati elöljáró jogszabálysértő utasításának teljesítését nem tagadhatja meg, az utasítás jogszerűségéért az azt kiadó szolgálati előljáró a felelős. 
	A panaszos előállítását követően - a rendelkezésre álló iratok szerint - ismételt szóbeli kikérdezésén kívül semmilyen eljárási cselekményre nem került sor. A helyszín megszemlélését végző ajkai rendőrök a panaszos elleni feljelentésükben a cselekményt egyértelműen szabálysértésnek minősítették. A szabálysértési feljelentést és a helyszínvázlatot  július 29-én készítették el. A minősítést augusztus 11-én, az előállítás elleni panasz vizsgálatát követően módosította a főkapitányság közbiztonsági igazgatója. A minősítésben való esetleges tévedés utólagos korrekciója nem teszi jogszerűvé a korábban, törvényes megalapozottság nélkül eszközölt szabadságkorlátozó intézkedést.
	A törvénysértő előállítás sértette a panaszosnak a jogállamisághoz és jogbiztonsághoz, továbbá a személyi szabadsághoz fűződő alkotmányos jogait.
	A panaszos a rendőrségi törvény rendelkezéseire hivatkozva fordult panasszal a rendőrkapitányság vezetőjéhez. Az Rtv. 93. § szerint, ha a rendőri intézkedést követően államigazgatási eljárás vagy szabálysértési eljárása nem indul, a panaszt a sérelem bekövetkezésének napjától számított 8 napon belül az intézkedést foganatosító rendőri szerv vezetőjéhez kell benyújtani, aki a panasz tárgyában a beérkezéstől számított 8 napon belül indokolt határozattal dönt. Ha a panaszolt intézkedéssel kapcsolatban államigazgatási vagy szabálysértési eljárás indul, a panaszt soron kívül kell elbírálni. A törvény nem tartalmaz olyan szabályt, amely mentesítené a rendőri szerv vezetőjét a határozathozatali kötelezettségtől. A rendőri szerv vezetőjével szemben nem merült fel az egyébként mérlegelési jogkörbe tartozó kizárás szükségessége sem.
	A rendőrkapitányság vezetője a panasz ügyében nem hozott határozatot. A panaszt Sz.J. r. őrnagy felterjesztése alapján a megyei rendőr-főkapitányság közbiztonsági igazgatója vizsgáltatta ki és válaszolta meg, de alakszerű határozatot  nem hozott, a panaszost jogorvoslati jogáról nem tájékoztatta. A panaszos a formai kellékek hiánya ellenére fellebbezést nyújtott be a főkapitányság vezetőjéhez. A fellebbezés elutasítása ugyancsak határozathozatal nélkül történt.
	Az országgyűlési biztosok töretlen gyakorlata szerint az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való jog sérelmének közvetlen veszélye megállapítható minden olyan esetben, amikor a beadvánnyal érintett hatóság egyáltalán nem hoz határozatot - vagyis nincs jogorvoslattal megtámadható hatósági aktus -, illetve a jogorvoslati jogra nem oktatja ki az ügyfelet (OBH 944/1995., OBH 1188/1995., OBH 1728/1995., OBH 4391/1996., OBH 6134/1996.). 
	A Pápai Rendőrkapitányság és a Veszprém Megyei Rendőr-főkapitányság eljárása a vizsgált panaszbeadványokkal kapcsolatban sértette a panaszosnak a jogállamisághoz és jogbiztonsághoz, továbbá a jogorvoslati joghoz fűződő alkotmányos jogait.
	A panaszos ellen kezdeményezett büntetőeljárás és az előállítása miatt, a rendőrök ellen tett feljelentése ügyében a nyomozás megtagadása egymással összefüggő kérdések. A jogalap nélküli előállítás utólagosan történő jogszerűvé nyilvánításához, Sz.J. r.őrnagy cselekményének "kisebb szakmai hibává" minősítéséhez és ennek alapján az utasítására intézkedő rendőrökkel szemben a nyomozás megtagadásához szükség volt arra, hogy a panaszos cselekményének tárgyi súlyát túlértékelve, ellene büntetőeljárás induljon. 
	Sz.J. r.őrnagy intézkedése előljárói szerint is jogsértő volt. A főkapitányság közbiztonsági igazgatója a panaszoshoz intézett levelében utal arra, hogy a cselekményt - a büntetőeljáráson kívül - elbírálták és a jövőbeni ismétlődés elkerülése érdekében a szükséges intézkedést megtették.  
	A megszüntetett büntetőeljárás továbbfolytatására utasítást adó legfőbb ügyészségi állásfoglalás - a cserbenhagyás anyagi jogi megítélésével kapcsolatban - aggályos, tekintettel a közlekedési baleset fogalmának a Btk. Kommentárján is túlmutató, kiterjesztett értelmezésére. Elfogadása esetén olyan esetekben is büntetőeljárást kellene indítani, amikor a baleset körülményei nem valószínűsítik a személyi sérülés bekövetkeztét és ezért a cselekmény szabálysértési eljárásban is elbírálható lenne.
	A vizsgálat során megállapítottam, hogy az egész eljárás tekintetében sérült a panaszosnak a jogállamisághoz és jogbiztonsághoz fűződő alkotmányos joga, továbbá a  tisztességes eljáráshoz való jog követelménye.

	Ajánlások:
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 24. § alapján kezdeményezem, hogy a Legfőbb Ügyész - jogellenes fogvatartás bűntette, illetve hivatali visszaélés gyanúja miatt - büntetőeljárás keretében vizsgáltassa meg az ügyben eljáró rendőrök felelősségét.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom az országos rendőrfőkapitánynak, hogy a vizsgálat során megállapított alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása érdekében 
 	intézkedjék, hogy a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 33. § (2) bekezdés b) pontjára alapított előállítások jogszerűségét minden esetben kellő körültekintéssel minősítsék. A parancsnoki vélemény terjedjen ki a bűncselekmény megnevezésére, az előállítás indokára és a tett intézkedésekre is.
	intézkedjék, hogy a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény alapján tett panaszok elbírálása megfelelő hatásköri és eljárási szabályok szerint történjen, illetve a szabályozás esetleges hiányát vagy hiányosságait pótolják.
	Ajánlásaimmal kapcsolatos állásfoglalásaikról, intézkedéseikről az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény hivatkozott rendelkezése alapján adjanak tájékoztatást.

Budapest, 1999. december 18.

Dr. Polt Péter