OBH 378/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyetteséhez érkezett panasz szerint a panaszos végzettsége általános iskolai tanár, folyamatos munkaviszonya 1962. augusztustól 1984. novemberéig volt. 1983-ban megbetegedett, az I. fokú Orvosi Bizottság munkaképesség-csökkenését 50 %-ra vélelmezte, az adott diagnózis miatt tanításra alkalmatlannak ítélte és rendszeres szociális járadék megállapítására került sor.

1987-től napi 4 órás elfoglaltságot vállalt 1992-ig. Mivel egészségi állapota tovább romlott és folyamatos orvosi kezelésre szorult (szorul) 1997. májuságban kezelőorvosa kezdeményezésére, állapot-rosszabbodás miatt rokkantsági nyugdíja megállapítását kérte. Az orvosi bizottság véleménye szerint munkaképesség-csökkenése 67 %-os, rokkantsági nyugdíj megállapítására mégsem került sor, mivel annak összege az Igazgatóság véleménye szerint alacsonyabb lett volna, mint a rendszeres szociális járadék.

Érintett alkotmányos jogok

Szociális biztonsághoz való jog [Alk. 70/E. § (1-2) bek.]

Alkalmazott jogszabályok

A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. tv. (T.) és a végrehajtására kiadott 89/1990. (V.1.) MT rend. (R.)

A megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról szóló 8/1983. (VI.29.) EüM-PM együttes rendelet.

A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. tv.

Megállapított tényállás

A panaszos részére a Fejér Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság a 29. Rszj. 41/1985/14. alszámú határozatával 1984. november 21-től - a munkaviszony megszűnését követő naptól - (munkaviszonya a Székesfehérvári Ybl Miklós Általános Iskolában 1984. november 20-án szűnt meg) állapított meg rendszeres szociális járadékot 50 %-os munkaképesség-csökkenésére tekintettel a 8/1983. (VI.29.) EÜM-PM együttes rendelet alapján.

Ezt követően a panaszos az 1997. április 9-én érkezett igénybejelentésével rokkantsági nyugdíj megállapítását kérte. Mivel az 1975. évi II. törvény 98. § (1) bekezdése értelmében: "az igényt visszamenőleg legfeljebb hat hónapra lehet érvényesíteni", ennek megfelelően kérte fel az Igazgatóság az Országos Egészségbiztosítási Pénztár Orvosszakértői Intézetének I. fokú Orvosi Bizottságát annak véleményezésére, hogy az igénylő 1996. október 1-jétől hányadik csoportba tartozó rokkant. Az 1997. május 7-én kelt szakvélemény szerint nevezett a kérdéses időponttól III. (harmadik) csoportba tartozó rokkant, legközelebbi felülvizsgálata 1998. májusában lenne esedékes.

Az 1975. évi II. törvény 50. §-a rendelkezett arról, hogy "a rokkantsági nyugdíj mértéke a megrokkanás időpontjában betöltött életkortól, a nyugdíj megállapításáig szerzett szolgálati időtartamától és a rokkantság fokától függ".
Az idézett törvény 51. § (1) bekezdése rendeli el, hogy "a rokkantsági nyugdíj alapját képező havi átlagkereset megállapításánál az öregségi nyugdíjra vonatkozó rendelkezéseket (44-45. §) kell megfelelően alkalmazni".

Az 1975. évi II. törvény 44. § (1) bekezdése szerint: "az öregségi nyugdíj összegét 1988. január 1-jétől a nyugdíj megállapításának kezdő napjáig elért keresetnek - az 1987. december 31. utáni és 1997. január 1-je előtti időtartam alatt a főfoglalkozás keretében elért keresetnek- (az ezen időszak alatt kifizetett év végi részesedésnek, prémiumnak, jutalomnak) jövedelemnek a havi átlaga alapján kell megállapítani. Kereset alatt a kifizetés időpontjában érvényes rendelkezések szerinti nyugdíjjárulék-köteles keresetet kell érteni".

A (4) bekezdés kimondja, "ha az igénylőnek az (1) bekezdésben meghatározott időszak alatt legalább 1260, illetőleg az 1995. december 31-e utáni időponttól megállapításra kerülő nyugellátás esetén naptári évenként további 180-180 nappal növelt időszakra van keresete, a havi átlagkeresetet a tényleges keresetek alapján kell megállapítani".

Igénylő ügyében az 1996. X. 1-től induló ellátás esetében tehát (1260-180) 1440 bérezett napra volt szükség. Az irányadó időszakban nevezett 1818 nap tényleges keresettel rendelkezett.

A panaszos az 1962. augusztus 21-én kiállított F. 153127 számú munkakönyv szerint a rendszeres szociális járadék megállapítását követően (1984. november 21.) három magán munkáltatónál létesített munkaviszonyt: 1987. február 15. - 1989. március 5-ig, 1989. március 6. - 1989. szeptember 15-ig, 1990. február 7. - 1992. szeptember 1-ig.
A munkaviszonyok sorrendjében havi keresete a munkakönyvi bejegyzések szerint: 3.200 Ft, 5.000 Ft és 8.000 Ft volt. Ezen összegek után történt meg a társadalombiztosítási és nyugdíjjárulék befizetése.

A Fejér Megyei Egészségbiztosítási Pénztár adatai szerint a panaszost a munkáltatók nyugdíjasként jelentették be és ennek megfelelően fizették a társadalombiztosítási, illetve eszerint vonták (az akkori szabályok szerinti csökkentett mértékű) a nyugdíjjárulékot, ami 1992. február 29-ig 5 %, 1992. március 1-jétől 4 % volt.

A munkáltatók tévesen "nyugdíjasként" jelentették be a panaszost, holott a rendszeres szociális járadék segély jellegű ellátás, és nem minősül nyugellátásnak. A tévedések észlelésekor a volt munkáltatók már megszűntek, így az elfedett járulék fizetési meghagyásban történő érvényesítésére nem volt lehetőség. A munkáltatók téves járulékfizetése nem érintheti hátrányosan a biztosítottakat, mint ahogy a munkáltatók járuléktartozása sem lehet hátrány a munkaviszonyban állók esetében a szolgálati idő figyelembevételekor.

Az a tény, hogy a járulékfizetés téves összegben történt, nem zárja ki a rendszeres szociális járadékosként munkaviszonyban töltött idő szolgálati időként történő figyelembevételét. Jogszabály nem írja elő, hogy téves összegű járulékfizetés miatt a munkaviszonyban töltött szolgálati időt figyelmen kívül kell (lehet) hagyni, így az erre az időre kifizetett kereseti adatok  is beszámításra kerültek, mert az 1975. évi II. törvény 44. §-a kimondja, hogy "...kereset alatt a kifizetés időpontjában érvényes rendelkezések szerinti nyugdíjjárulék-köteles keresetet kell érteni".
A panaszosnak az volt a nyugdíjjárulék-köteles keresete, melyet a munkakönyvében feltüntettek, illetve amely után - téves mértékben ugyan, de - megfizették a nyugdíjjárulékot.

Az utolsó munkaviszony megszűnését követően (1992. szeptember 1.) 1992. december 17. - 1994. március 11-ig - a rendszeres szociális járadék folyósítása mellett - a panaszos munkanélküli járadékban is részesült.

A 89/1990. (V.1.) MT. számú rendelet 131. § (4) bekezdése értelmében 1991. március 1-jétől szolgálati időnek számít a munkanélküli járadék folyósításának az ideje is. Az 1991. évi IV. törvényben biztosított juttatások (jelen esetben ez a juttatás a munkanélküli-járadék) folyósításának tartamára a megállapításuk közvetlen, vagy közvetett alapjául szolgálati átlagkeresetet kell alapul venni a már hivatkozott 1975. évi II. törvény 44. § (1) bekezdése értelmében. A panaszos a munkanélküli járadékot 8.000 Ft átlagkereset alapján kapta a Székesfehérvári Munkaügyi Központtól, így ezt az összeget kellett figyelembe venni a nyugdíj alapját képező átlagkereset megállapításánál.

A hivatkozott jogszabályokat alkalmazva az elismerhető szolgálati idő így 28 év 325 nap, a nyugellátás alapjául szolgáló átlagkereset pedig 4.695 Ft lett volna.

A 89/1990. (V.1.) Mt. rendelet 118. § (3) bekezdése értelmében, ha a rokkantsági nyugdíj alapját képező havi átlagkereset - jelen esetben 4.695 Ft - a minimum rokkantsági nyugdíj összegét nem éri el, a rokkantsági nyugdíj megállapításánál a közölt jogszabály 85. §-ának (3) bekezdését kell alkalmazni, mely szerint a nyugdíj összege azonos az átlagkereset összegével. A panaszos esetében tehát 4.695 Ft nyugellátás kerülhetett volna megállapításra, mert az ellátás alapját képező átlagkereset nem érte el az 1996. évi minimum nyugdíj összegét.

A panaszos 1996. évi rendszeres szociális járadékának összege 9.030 Ft volt, tehát jóval kedvezőbb, mint ami rokkantsági nyugdíj címén megállapítható lett volna, méltányosság gyakorlására törvényi felhatalmazás hiányában nincs lehetőség.
A fentiekre tekintettel a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság tájékoztatása alapján a panaszos visszavonta a rokkantsági nyugdíj megállapítására irányuló kérelmét.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese a vizsgálat eredményeként alkotmányos visszásságot nem állapított meg. 

Mivel a panasz egyedinek értékelhető, a körülmények kedvezőtlen alakulása miatt, valamint arra való tekintettel, hogy a megváltozott munkaképességű dolgozók foglalkoztatásáról és szociális ellátásáról szóló 8/1983. (VI.29.) EüM-PM. együttes rendelet a rokkantsági nyugdíj-reform jelenleg folyó munkálatai során felülvizsgálatra kerül, jogszabály módosítás indítványozása nem indokolt.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese azonban felhívja a panaszos figyelmét állapot javulása esetén az átmeneti járadékra való jogosultságára (a panaszos mivel 1943. október 31-én született 2001. október 31-én tölti be az 58. életévét). A 8/1983. (VI.29.) EüM-PM. együttes rendelet 20. § (1) bek. szerint:

      Átmeneti járadékra az alábbi feltételek együttes fennállása esetén az jogosult, aki 
      
	a) az öregségi nyugdíjhoz szükséges szolgálati idővel rendelkezik és nem jogosult      rokkantsági nyugdíjra,
    	b) a reá irányadó öregségi nyugdíjkorhatárt öt éven belül eléri és
	c) munkaképesség-változásának mértéke az OOSZI orvosi bizottságának véleménye szerint legalább 50 százalék,
	d) munkanélküli ellátásban, kereset-kiegészítésben, táppénzben, baleseti táppénzben és gyermekgondozási díjban nem részesül.

Ajánlás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese az ügy összes körülményeire, valamint a panaszos rokkantságára tekintettel, felkéri a Fejér Megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság Igazgatóját, hogy vizsgálja meg a saját hatáskörben gyakorolható méltányosság jogi lehetőségét.

Budapest, 1998. április "     "

Dr. Polt Péter