OBH 331/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: Dr. Kelemen László

Az eljárás megindítása

A panaszos egészségi okból nyugállományba helyezett volt hivatásos katona. Panaszait a katonai egészségügyi intézményekben sokáig nem vizsgálták, illetve kezelték megfelelően, mert szimulánsnak tartották. Ezért a panaszos az MH egészségügyi csoportfőnökéhez fordult, aki vizsgálatot rendelt el, és egyidejűleg beosztást ajánlott a részére egy budapesti katonai intézetnél. A panaszos a befogadó nyilatkozat birtokában beadott áthelyezési kérelmére csak hosszú idő elteltével kapott elutasító választ. Ezt követően benyújtott panaszaira különböző honvédségi, illetve minisztériumi szervektől olyan tartalmú leveleket kapott, amelyekből alaposan arra következtetett, hogy áthelyezése mégis meg fog történni. Végül azonban az eredeti kérelem beadását követő több mint egy év elteltével a Honvéd Vezérkar illetékes szerve kérelmét újból elutasította. A panasz összefüggésben van az Alkotmány 2.§-a (1) bekezdésében szereplő jogállamiság fogalmába tartozó jogbiztonság elvével, az 54. §-a (1) bekezdésében írt emberi méltósággal, a 70/B § (1) bekezdésében biztosított munkához való joggal, valamint a 70/D § szerinti legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal, ezért a vizsgálatot az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. §-a (1) bekezdése alapján megindítottam. A vizsgálat megállapításait a beadványra és az ahhoz csatolt iratokra alapoztam.

Megállapított tényállás 

A panaszos 1996. májusában fogadó-nyilatkozat birtokában áthelyezését kérte szolgálati helyéről, a debreceni gépesített lövészdandártól Budapestre, a Magyar Honvédség Egészségügyi Anyagellátó Központjához (EÜAEK) az ügyben akkor illetékes szervtől, a Honvéd Vezérkar (HVK) szervezési és hadkiegészítési csoportfőnökétől. Kérelmét 1996. szeptember 24-én az akkor illetékes HVK Humán Főcsoportfőnöksége (HFCSF) elutasította. A panaszos ez ellen a döntés ellen panaszt nyújtott be a Honvédelmi Minisztérium (HM) Ügyfélszolgálati Irodához (ÜSZI), ahonnan a panaszt P. 583/3/1996-IV. számon áttették a Magyar Honvédség (MH) Egészségügyi Csoportfőnökségéhez (EÜCSF). A csoportfőnök 119/125/1996. számon küldött válaszában közölte a panaszossal, hogy a fogadókészség továbbra is biztosított, és kérte, hogy amennyiben továbbra is vállalja a felajánlott beosztást, áthelyezési kérelmét ismételten nyújtsa be. Az ennek alapján 1996. december 16-án újból benyújtott kérelmet a HFCSF 1997. március 12-én 30/40/1997. számon ismét elutasította most már az egyes személyügyi feladatokról szóló, 1996. november 29-én hatályba lépett 63/1996. (HK 24.) HM utasításra hivatkozva. Az utasítás a vidéki katonai szervezetektől Budapestre történő áthelyezést átmenetileg felfüggesztette azzal, hogy hatálya a folyamatban levő ügyekre nem terjedt ki*. A HFCSF a megismételt áthelyezési kérelmet nem tekintette folyamatban levő ügynek. 

Időközben az ügyben a HM politikai államtitkára is közbenjárt. Az államtitkár megkeresésére az EÜCSF 50/113/1997. számú átiratában ismét úgy nyilatkozott, hogy a panaszos áthelyezésének nincs akadálya, és jelezte azt is, hogy a 63/1996-os HM utasítást tekintve megítélése szerint folyamatban levő ügyről van szó. Ezt az álláspontot a politikai államtitkár a panaszosnak 1997. április 16-án írott levelében megerősítette, és az EÜCSF által adott nyilatkozatot csatoltan megküldte azzal, hogy azt "új beosztása elfoglalásához felhasználni szíveskedjék." Ezzel az eljárással párhuzamosan a panaszos apja a honvédelmi miniszterhez fordult az áthelyezés ügyében. A miniszter az államtitkárral egy napon 593/97 számú levelében közölte, hogy a lánya részére felajánlották a kért beosztást. A beosztás betöltésének feltételeként a miniszter az Egészségügyi Főiskola eredményes befejezését jelölte meg. (Ez utóbbi nem új fejlemény, az eljárás korábbi szakaszában is tudott volt, hogy a panaszos olyan beosztásba kívánt kerülni, amely e főiskolán szerzett végzettséghez kötött, mivel azonban a főiskola utolsó éves hallgatója volt, illetve menet közben el is végezte a főiskolát, ez nem képezte az áthelyezés akadályát.)

A debreceni alakulatnál időközben átszervezés történt, és a panaszosnak arra hivatkozva nem biztosítottak új beosztást, hogy áthelyezési ügye folyamatban van, továbbá, hogy főiskolai végzettségének megfelelő beosztást helyben nem tudnak felajánlani. 

Miután mind a honvédelmi miniszter, mind a politikai államtitkár tartalmilag úgy nyilatkozott, hogy az áthelyezésnek nincs akadálya, a HFCSF 1997. július 4-én kelt 30/037/1997. számú levelében közölte, hogy a második félévben várhatóan létszámcsökkentés lesz az EÜAEK-nél, ezért a panaszost megszerzett diplomája ellenére sem fogják áthelyezni.

A panaszos egészségi panaszai tovább súlyosbodtak, korábban is meglévő reumatológiai problémai mellé idegösszeomlás is társult, ezért 1997. szeptemberében 36 évesen rokkantsági nyugállományba helyezték. A panaszos szerint egészségi állapotának jelentős megromlását egyrészt az általa embertelennek minősített áthelyezési eljárás által okozott megterhelés idézte elő, másrészt pedig az, hogy őt a debreceni lövészdandárnál állapotának meg nem felelő beosztásban foglalkoztatták. Ő a maga részéről mindent megtett azért, hogy állapota ne romoljon (vizsgálatokra járt, elvégeztette a szükséges kezeléseket).

A vizsgálat megállapításai 

Az áthelyezési kérelem teljesítése az illetékes elöljáró diszkrecionális jogköre, így a kérelem elutasítása önmagában jogszabálysértést nem valósít meg, és visszás helyzetet sem teremt. Kifogásolható azonban az eljárás egésze a jogbiztonság, és ezzel összefüggésben a panaszos emberi méltósága szempontjából. Az eljárásban  jogszabálysértő mozzanatok is voltak a következők szerint: A panaszos áthelyezési kérelmének elintézésére a törvényben, illetőleg a szolgálati szabályzatban előírt 30 napos határidőt [1996: XLIII. tv. 193.§ (3), szolg. szab. 859. pont és újabban a 13/1997. (V.16.) HM r. 12.§ (2), de ez utóbbi az ügyintézés idő túlnyomó része alatt még nem volt hatályban] a HFCSF minden esetben jelentősen túllépte. Szabálytalan volt az ÜSZI azon intézkedése is, amellyel a panaszügyet nem az illetékeshez, azaz a döntést hozó HFCSF elöljárójához, a vezérkari főnökhöz tette át, hanem az EÜCSF-hez (szolg. szab. 849, 853. pont). A honvédelmi miniszter saját hatáskörében is megvizsgálhatta volna a panaszt, és intézkedhetett volna a honvédelmi törvény (1993:CX. tv.) 11.§ (2)-(4) bekezdésére és 12. §-ára figyelemmel. Ha ezzel a lehetőséggel nem kívántak élni, akkor ügyet csak az illetékeshez lehetett volna áttenni. Az EÜCSF hatáskör hiányában nem volt jogosult a panaszügyben eljárni. Azzal, hogy a panaszosnak az áthelyezési kérelem újbóli beadását tanácsolta, az EÜCSF azt a látszatot keltette, hogy az áthelyezési ügyet elintézte, és most már csak egy formális eljárás van hátra. Később a politikai államtitkár és a honvédelmi miniszter nyilatkozataiból a panaszos szintén alaposan következtethetett arra, hogy őt az említettek intézkedésére ténylegesen át fogják helyezni, ezt azonban a HFCSF végül harmadszor is megtagadta. 

Az EÜCSF, valamint a  HM valószínűleg nem egyeztetett a HFCSF-fel a panaszos ügyében, így adhattak utóbb félrevezetőnek bizonyult információt. Ezért, valamint a jelzett eljárási jogszabálysértések miatt végeredményben az eljárás különböző fórumokon mintegy 14 hónapig zajlott, miközben a panaszos a magasrangú illetékesektől folyamatosan kapott bíztatások következtében abban a hiszemben lehetett, hogy áthelyezése csak idő kérdése. Életét a panaszos az alapos okkal várható áthelyezésre tekintettel szervezte és alakította, és környezete, közvetlen szolgálati elöljárói is ennek megfelelően kezelték őt. Az körülmény, hogy az áthelyezés ilyen előzmények után végül mégsem következett be, a jogbiztonság sérelmeként értékelhető. Az Alkotmánybíróság jogbiztonság fogalmát a jogalkalmazásra is vonatkoztatta. ["A jog érvényesülésének kiszámíthatósága magában foglalja a jogalkalmazás ... kiszámíthatóságát is ..." (9/1992. (I.30.) AB hat.).] A kiszámíthatóság, az egyértelműség alapvető követelmény az olyan ügyekben is, amelyekben a kérelmezőnek nincs alanyi joga kérelme teljesítéséhez. Ilyen esetekben sem engedhető meg a folyamatos bizonytalanságban tartás, az eljáró szervek által adott nem megalapozott tájékoztatás, mert ez súlyos méltánytalansághoz, sőt adott esetben anyagi károkozáshoz is vezethet. A jogbiztonság sérelme tehát a panaszos oldaláról az emberi méltóság megsértésének tekinthető, így megállapítható, hogy az áthelyezési eljárás egésze, és annak egyes részelemei az Alkotmány 2.§ (1) bekezdése szerinti jogbiztonság, valamint az 54. § (1) bekezdése szerinti emberi méltóság összefüggésében  alkotmányos visszásságot okoztak.

Tekintve, hogy az ügy megítélése bírósági hatáskörbe tartozik, nem foglalkozhatok a munkához való jog és a legmagasabb szintű testi és lelki egészség jogának esetleges megsértésével, illetve az ezzel összefüggésben felmerülő vagyoni és nem vagyoni kártérítési igényekkel. Felhívom a panaszos figyelmét, hogy amennyiben egészségi állapotának rosszabbodása, valamint munkaképesség-csökkenése bizonyíthatóan összefüggésbe hozható a kifogásolt eljárással és azzal, hogy őt nem az állapotának megfelelő beosztásban foglalkoztatták, akkor a három éves elévülési időn belül az MH-val szemben kártérítési igénnyel élhet.  Az emberi méltóságot sértő eljárás önmagában is megalapozhat bizonyos személyiségi jogi igényeket. Ezek elbírálása azonban bírósági hatáskörbe tartozik, a bírósági eljárás és döntéshozatal pedig az Obtv. 16.§ (1) bekezdésére és 29.§ (1) bekezdése f) pontjára figyelemmel nem tartozik a hatáskörömbe. A visszásságot okozó szervek e vonatkozásban annyiban ellensúlyozhatják a visszásságot, hogy amennyiben a panaszos kártérítési igénnyel él, úgy annak elbírálásánál figyelembe veszik az itt kifejtett megállapításokat. 

Ajánlás

Az alkotmányos visszásság jövőbeni előfordulásának megakadályozása, valamint a bekövetkezett visszásság lehetőség szerinti orvoslása érdekében az Obtv. 21.§-a alapján a következő ajánlásokat teszem.

1) Ajánlom az MH parancsnokának, vezérkari főnöknek,  
utasítsa a HVK humán főcsoportfőnökét a hatáskörébe tartozó személyi ügyekben a jogszabályokban előírt határidő betartására, a végrehajtást pedig rendszeresen ellenőrizze;
utasítsa az MH egészségügyi csoportfőnökét, hogy személyi ügyekben csak a HFCSF-fel való előzetes egyeztetés alapján nyilatkozzon.

2) Ajánlom a honvédelmi miniszternek

utasítsa az ÜSZI vezetőjét, hogy a beérkezett panaszok áttétele során nagyobb körültekintéssel járjon el;
gondoskodjon arról, hogy amennyiben a HM elsődlegesen a HVK hatáskörébe tartozó személyi ügyben nyilatkozik, a megalapozott nyilatkozattételhez, illetőleg a végrehajtáshoz szükséges egyeztetéseket a HM lefolytassa;
gondoskodjon arról, hogy amennyiben a panaszos kártérítési igényt nyújt be, annak elbírálása során vegyék figyelembe az okozott alkotmányos visszásságot.

Felhívom a honvédelmi minisztert és az MH parancsnoka, vezérkari főnökét, vizsgálják meg, milyen módon tudnak a visszásságért erkölcsi jellegű elégtételt adni a panaszosnak.

Kérem az érintetteket, hogy ajánlásaim elfogadásáról és intézkedéseikről 30 napon belül szíveskedjenek értesíteni.

Budapest, 1999. május 30.

Dr. Polt Péter