OBH 213/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert véleménye szerint a férje közlekedési balesetében a szabálysértési eljárást, majd nyomozást folytató rendőrhatóság felületesen járt el és téves döntést hozott. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog, (Alk. 2 .§ (1) bek. )

Alkalmazott jogszabályok:       
1968. évi I. törvény a szabálysértésekről
46. § (1) Ha az eljárás alapjául szolgáló cselekmény elbírálására más szerv jogosult, a szabálysértési hatóság az ügyet ehhez haladéktalanul átteszi.
48. § (1) A szabálysértési hatóság az eljárást megszünteti, ha:
g) figyelmeztetést alkalmaz;
69. § (3) A másodfokú szabálysértési hatóság az első fokú határozatot
c) hatályon kívül helyezi és az eljárást megszünteti, vagy új eljárást rendel el, illetőleg más megfelelő intézkedést tesz.
  
1/1975. (II. 5.) KPM-BM együttes rendelet a közúti közlekedés szabályairól
34. § (1) Előzni abban az esetben szabad, ha
d) az előzés során a megelőzendő jármű mellett megfelelő oldaltávolságot lehet tartani;
e) a vezető az előzés befejezése után a járművel a megelőzött jármű elé, annak zavarása nélkül vissza tud térni.
Kikerülés
35. § (1) Az úttest menetirány szerinti jobb oldalán álló jármű vagy ott levő egyéb akadály melletti elhaladásra (kikerülés) a 34. § (1)-(5) bekezdésében foglalt rendelkezéseket kell - értelemszerűen - alkalmazni.
54. § (7) Tilos
b) elengedett kormánnyal kerékpározni;
e) kerékpáron oldalra kinyúló, előre vagy hátra egy méternél hosszabban kinyúló, a vezetőt a vezetésben akadályozó vagy a személy- és vagyonbiztonságot egyébként veszélyeztető tárgyat szállítani;

1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről
92. § (1) Az e törvényben szabályozott rendőri intézkedések, illetve a kényszerítő eszközök alkalmazása miatti jogorvoslatra a büntetőeljárás, az államigazgatási eljárás és a szabálysértési eljárás szabályai az irányadók.
(2) A Rendőrség által lefolytatott államigazgatási vagy szabálysértési eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedés elleni panaszt az ügy érdemében hozott, vagy az eljárást megszüntető határozat elleni jogorvoslati kérelemben kell előterjeszteni.
(3) Ha a (2) bekezdésben említett határozat ellen jogorvoslati kérelem előterjesztésére nem kerül sor, az eljáráshoz kapcsolódó rendőri intézkedéssel szemben a 93. § rendelkezésének figyelembevételével panasznak van helye.

93. § (1) Ha a rendőri intézkedést követően a 92. § (2) bekezdésében említett eljárás nem indul, a panaszt a sérelem bekövetkezésének napjától számított 8 napon belül az intézkedést foganatosító rendőri szerv vezetőjéhez kell benyújtani. Ha a panaszolt intézkedéssel kapcsolatban a 92. § (1) bekezdés szerinti eljárás indul, a panaszt soron kívül kell elbírálni.
(2) A rendőri szerv vezetője a panasz tárgyában a beérkezéstől számított 8 napon belül indokolt határozattal dönt.
(3) A határozat ellen a panaszos a közléstől számított 8 napon belül a felettes szerv vezetőjénél fellebbezéssel élhet. A felettes szerv a fellebbezés beérkezésétől számított 8 napon belül indokolt határozatában az elsőfokú határozatot helybenhagyja, megváltoztatja vagy megsemmisíti.
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
61. § (4) A kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a terhelt terhére értékelni nem lehet.
139. § (1) A nyomozást határozattal meg kell szüntetni, ha
a) a cselekmény nem bűncselekmény, vagy azt nem a gyanúsított követte el;
b) a nyomozás adatai alapján nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése, az elkövető kiléte, illetőleg az, hogy a bűncselekményt a gyanúsított követte el, és az eljárás folytatásától sem várható eredmény;

Megállapított tényállás:
	A panaszos férje - I.S. - 1995. szeptember 20-án, reggel 5 óra 46 perckor, Dömsödön, az 51-es főútvonalon kerékpározott. A szakadó eső és a kora reggeli időpont miatt a látási viszonyok rosszak voltak, I.S. bal kezében nyitott esernyőt tartott, jobb kézzel a kerékpár kormányát fogta. Az úttest jobb szélén egy Zsuk tipusú gépkocsi parkolt. I.S. a parkoló gépkocsi kikerülése előtt lelassított, mert egy vele egyirányban haladó ismeretlen gépkocsinak elsőbbséget adott. Ezt követően, amint az álló járművet kikerülte, kerékpárjával elesett. Az eseménynek az álló gépkocsi vezetőjén kívül - aki a gépkocsijában ült és későbbi nyilatkozata szerint az eső csillapodására várt - más tanúja nem volt.
	I.S.-t mentővel a Csepeli Kórház Traumatológiai Osztályára szállították, ahol 1995. október 11-ig állott kezelés alatt. A zárójelentés szerint bal oldali koponyaalapi törést szenvedett. Jobb felkarján és jobb kézfején is zúzódások voltak. Az anamnézis szerint: "Felvételét megelőzően kerékpárral közlekedve szgk. ütötte el. Fejét sértette, történtekre nem emlékszik, a betegtől anamnézis nem nyerhető."
	Az ügyben eljáró Ráckevei Rendőrkapitányság, mint I. fokú szabálysértési hatóság 943/1995. számú határozatával - miután a körülmények tisztázására igazságügyi orvosszakértői és műszaki szakértői véleményt szerzett be - a KRESZ 34. § (1) bek. e) pont és 54. § (7) bek. e) pontjába ütköző, a 17/1968. Korm. rendelet 51. § szerint minősülő közúti közlekedési szabályok kisebb fokú megsértésében  I.S. felelősségét megállapította, ezért figyelmeztetésben részesítette és az eljárást megszüntette, ugyanakkor kötelezte a felmerült eljárási költségek - 16.972 forint - megtérítésére.
 	I.S. a határozat ellen fellebbezett. Fellebbezésében előadta, hogy a terhére rótt szabálysértést nem követte el, a baleset azért következett be, mert az álló gépkocsi mellett elhaladva, annak vezetője az ajtót rányitotta, emiatt az egyensúlyát elvesztette és elesett. Felesége 1996. május 7-én feljelentést tett az Országos Rendőrfőkapitányság Közlekedési Főosztályára, amelyben a Ráckevei Rendőrkapitányság eljárását sérelmezte. Beadványában sérelmezte, hogy a baleset helyszínére csak egy személy jött ki a kapitányságról és emiatt közvetlenül a baleset után nem tartottak helyszínelést. Egy hónappal a baleset után - amikor személyesen érdeklődött a közlekedési osztályon - csak egy iktatás nélküli jelentést mutattak neki. Kifogásolta, hogy amikor szakértő bevonásával 1995. október 25-én kísérletet tettek az esemény rekonstruálására, a balesetben részes gépkocsivezető nem az esemény idején használt Zsuk gépkocsival, hanem egy másik gépkocsival érkezett. Kifogásolta a szakértői véleményeket, illetve azt, hogy az eljárás fél éve húzódik. 
	Az ORFK Közlekedésrendészeti Főosztály vezetője a beadványt a Pest megyei rendőrfőkapitány közbiztonsági helyettesének megküldte. Levelében tájékoztatta a panaszost, hogy a rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 93. § alapján a rendőri intézkedés elleni panaszt az intézkedést foganatosító rendőri szerv vezetőjéhez kell benyújtani. 
	A Pest megyei Rendőrfőkapitányság mint II. fokú szabálysértési hatóság I.S. fellebbezése alapján az I. fokú szabálysértési határozatot hatályon kívül helyezte, az eljárást megszüntette és az iratokat az Sztv. 46. § (1) bekezdése alapján, büntetőeljárás lefolytatása végett a Ráckevei Rendőrkapitányság Közlekedési Osztályára áttette. Indoklása szerint a rendelkezésre álló adatok szerint nem bizonyított, hogy a balesetért I.S. felelős, az ügyben a tényállás teljes körű és alapos kivizsgálására van szükség, melyre a büntetőeljárás keretében van lehetőség.
	 A Ráckevei Rendőrkapitányság vezetője tájékoztatta a panaszost, hogy beadványa alapján az állományába tartozó és hibát elkövető személyekkel szemben a szükséges intézkedéseket megtette, hogy hasonló esetek a jövőben ne fordulhassanak elő. Közölte azt is, hogy a panaszra tekintettel elfogultságot jelentenek be és ennek alapján az ügyben más rendőri szerv kerül kijelölésre.
	A baleset ügyében a kijelölt Szigetszentmiklósi Rendőrkapitányság a Btk. 187. § (1) bekezdésébe ütköző közúti baleset gondatlan okozása miatt nyomozást rendelt el a balesetben részes gépkocsi vezetője ellen. A baleset körülményeinek tisztázására a bevont orvosszakértőtől kiegészítő szakértői véleményt kértek, továbbá igazságügyi műszaki szakértő bevonásával bizonyítási kísérletet végeztek. A beszerzett adatok alapján nem volt megállapítható, hogy a balesetet az ajtó kinyitásával a gépkocsivezető okozta, ezért vele szemben a nyomozást 1996. december 13-án bűncselekmény hiányában megszüntették. A határozat ellen I.S. fellebbezett.
	A Pest megyei Főügyészség Közl. 1028/1997/1-I. sz. határozatában a panasznak helyt adott és a kapitányságot - meghatározott szempontok alapján - az eljárás folytatására utasította. A pótnyomozás során az igazságügyi szakértőket ismételten nyilatkoztatták arra vonatkozóan, hogy a kerékpáros sérülései hogyan keletkezhettek. A nyomozás során nem volt lehetséges olyan adatot, illetve bizonyítékot beszerezni, amely kétséget kizáróan alátámasztotta vagy cáfolta volna azt, hogy a bűncselekményt a gépkocsivezető követte volna el, ezért az eljárást a Be. 139. § (1) bekezdés b. pontja alapján, 1997. július 4-én megszüntették. A nyomozást megszüntető határozatban rendelkeztek arról is, hogy mivel I.S. a korábban már megállapított szabálysértési tényállást megvalósította, ezért az iratokat a szabálysértési eljárás lefolytatására az Igazgatásrendészeti Osztálynak megküldik.
	I.S. a nyomozást megszüntető határozat ellen panasszal élt. Panaszát a Pest megyei Főügyészség részben - a szabálysértési felelősség megállapítása tekintetében - alaposnak találta. Indoklásában megállapította, hogy a balesetet követően az aszfalton, a járműveken ütközésre, érintkezésre utaló nyomokat nem rögzítettek. Az ütközés lényegét tekintve I.S. nem emlékezett semmire, a gépkocsi vezetője pedig nem látott és észlelt semmit. Még a sértett és a kerékpár baleset utáni helyzetét is egy később odaérkezett tanú mutatta be a rendőrségnek. Így nem áll rendelkezésre olyan objektív bizonyíték, amely kétséget kizáróan alátámasztaná vagy cáfolná, hogy a baleset azért következett be, mert a gépkocsi vezetője gondatlanul kinyitotta az ajtót és a kerékpárost fellökte. A szakértői vélemények is csak feltételezéseket fogalmaztak meg. Adatok hiányában ugyanakkor nem volt megállapítható az sem, hogy I.S. megszegte a közlekedési szabályokat és ezzel szabálysértést követett el. 
	Nem volt megalapozott a panasz abban a részében, amelyben a nyomozás megszüntetését sérelmezte.
	A panaszos ezt követően a Legfőbb Ügyészséghez fordult. A Legfőbb Ügyészség Közlekedési Osztálya a rendőrségi és ügyészségi iratokat felülvizsgálta és megállapította, hogy a nyomozó hatóság és az ügyészség határozatai megalapozottak voltak. A panaszos ismételt - személyesen a Legfőbb Ügyészhez címzett - beadványára a Legfőbb Ügyész is áttanulmányozta az iratokat, de ügyészi intézkedésre nem talált alapot.

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos által mellékelt és az eljáró rendőri szervtől beszerzett iratok alapján megállapítottam, hogy az eljárás során a panaszos alkotmányos jogai nem szenvedtek sérelmet. 
	A szabálysértési hatóság a baleset körülményeinek megállapítása érdekében a rendelkezésére álló bizonyítási lehetőségeket kimerítette, azonban a panaszos és férje nyilatkozatán kívül nem sikerült olyan bizonyítékot találni, amely a várakozó gépkocsi vezetőjének felelősségére utalt volna. Amikor a panaszos emiatt a felettes rendőri szervhez fordult és az eljáró rendőrhatóság munkája iránti bizalmatlanságára hivatkozott, a további eljárásra másik rendőri szervet jelöltek ki. Jogorvoslati kérelmeik alapján az eljáró szervek ismételten, újabb szakértők bevonásával is kísérletet tettek a tényállás tisztázására. Az adott ügyben - az objektív bizonyítékok és az egyértelmű szakértői vélemények hiánya miatt - nem sikerült a balesetért való felelősséget tisztázni, ez azonban nem róható fel az eljáró hatóságoknak. Az ügyészség is felhívta a panaszos figyelmét arra, hogy a büntetőeljárásban a kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a terhelt terhére értékelni nem lehet.
	A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5.§ (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. Olyan adat nem merült fel vizsgálatom során, amely arra utalt volna, hogy az eljáró hatóságok átlépték a mérlegelési jogkör alkotmányos korlátait. 
	A fentiek alapján a panasz ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a további vizsgálatot megszüntetem.

Budapest, 1999. szeptember 7.

Dr. Polt Péter