OBH 168/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Kovács Zsolt

Az eljárás megindulása:

A panaszos azért fordult kérelemmel az Országgyűlési Biztos Hivatalához, mert a lakáscélú megtakarításról szóló rendelet alapján csak új lakás vásárlása, vagy építése esetén vehető igénybe a lakásvásárlási (építési) támogatás. Új lakás vásárlására azonban az ingatlanárak emelkedése miatt a panaszos lányának, és 3 gyermekének nincs esélye. 

Véleménye szerint e korlátozás azért sérti az állampolgári jogegyenlőséget, és esélyegyenlőséget, mivel attól az önkormányzat egyes esetekben - ha úgy akarja - eltérhet, amit - számára - a székesfehérvári Rádió utcai roma családok számára vásárolt házak esete igazolt. Kérte a diszkriminatív szabályozás felülvizsgálatát.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 25. § - ban foglaltak alapján vizsgálatot indítottam, és a következőket állapítottam meg:

A tényállás

A panaszos lánya egyedül neveli három gyermekét, és jövedelméből csak a megélhetésre futja, így lakás vásárlására nem képes saját tőkét gyűjteni. A panaszos a sajtóból értesült a roma családok javára vásárolt családi házakról, és kifejtette, hogy ilyen támogatással a lánya is meg tudná oldani a lakásproblémáját. Visszásnak tartja, hogy a három gyermek "után" járó 2,2 millió Ft. -ot azért nem használhatja fel, mert azt csak új lakás vásárlására vehető igénybe.

A panaszos a kérelmében a jogszabály megváltoztatásának kezdeményezését kérte. 

Az érintett jogszabályok:

1949. évi XX. tv. a Magyar Köztársaság Alkotmányáról

17. § A Magyar Köztársaság a rászorulókról kiterjedt szociális intézkedésekkel gondoskodik.

70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. (3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.

70/E. § (1) A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. tv. 

25. § Ha az országgyűlési biztos álláspontja szerint az alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze fölösleges, nem egyértelmű rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra, illetve az állami irányítás egyéb jogi eszköze kiadására jogosult szervnél a jogszabály módosítását, hatályon kívül helyezését vagy kiadását.

106/1988. (XII. 26.) MT rendelet a lakáscélú támogatásokról

2. § (1) Lakásépítés, -vásárlás céljára, a méltányolható lakásigény kielégítésére az építtetőt (vásárlót) az általa eltartott, vele közös háztartásban élő gyermekek és egyéb eltartott családtagok után az építési költség (eladási ár) megfizetéséhez vissza nem térítendő állami juttatásként lakásépítési kedvezmény illeti meg. A kedvezmény csak új lakás építésére (vásárlására) vehető igénybe közvetlenül vagy a használt lakás eladója útján közvetetten.

Alkotmánybírósági határozatok:

Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint azonban az Alkotmány 70/E. §-ából nem következik, hogy az állampolgároknak alkotmányos joga volna az életszínvonal megőrzésére (...). A nyugdíjak és egyéb juttatások, járadékok emelésének mértéke alapvetően a nemzetgazdaság teherbíró képességének, a társadalombiztosítás állapotának, az érdekérvényesítést szolgáló intézményeknek és számos egyéb tényezőnek a függvénye, az Alkotmány vonatkozó rendelkezéseiből azonban az emelés mértékére, nagyságára vonatkozó alkotmányos kötelezettség nem állapítható meg. (26/1993. (IV. 29.) AB határozat)

Az Alkotmánybíróság több döntésben megállapította, hogy a célszerűség hiánya a szabályozásban, illetve a rossz vagy igazságtalan jogi szabályozás önmagában nem alkotmányossági kérdés, így az Alkotmánybíróságnak nincs hatásköre e kérdések érdemi vizsgálatára. Célszerűségi vagy igazságossági problémák önmagukban a törvényalkotó politikai felelősségének kérdésköréhez tartoznak. (26/1993. (IV. 29) AB hat.)

Az Alkotmánybíróság a lakáscélú támogatásokról szóló, többször módosított 106/1988. (XII.26.)MT r. 2. §-a alkotmányellenességének megállapítására és megsemmisítésére irányuló indítvány tárgyában az eljárást megszünteti. (897/B/1992.AB hat.)

A vizsgálat megállapításai

A panaszos kérelme nem megalapozott, az összehasonlítás téves információn alapult. Az Alkotmány 70/E. § (1) bekezdése értelmében a Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. A (2) bekezdés szerint a Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg. 

Ahogy az OBH 1749/1996. sz. Jelentésemben már kifejtettem, a szociális biztonsághoz való jog kiterjesztően nem értelmezhető. Az állam kötelezettsége a megélhetés biztosítása azoknak a személyeknek, akik önhibájukon kívül önmagukról más módon gondoskodni nem képesek. 
A tulajdonhoz való jog alkotmányos garantálása nem jelenti a lakástulajdon megszerzéséhez való jogot. Így nem állampolgári alapjog a tulajdonszerzés állami támogatásának igénylése. 

A lakáscélú támogatásokról szóló 106/1988. (XII. 26.) MT rendelet csak az új lakás építésére (vásárlására) biztosít állami juttatásként vissza nem térítendő lakásépítési kedvezményt. A jogszabály célja, hogy az új lakások építését támogassa, hiszen a használt lakások forgalmának támogatásával nem nőne a lakások száma, csupán a kereslet, amely a kínálat növekedésének hiányában csak az ingatlan árak emelkedését eredményezné. Ezzel pedig az állampolgárok lakásszerzési esélyei tovább csökkennének. A támogatás nevében is szerepel, hogy az csupán a lakástulajdon szerzéséhez szükséges összeg egy részét képezi, csak azok számára adható, akik ahhoz a saját "önrészt" is hozzá tudják tenni. 

A lakásvásárlási támogatás mértéke, és a kedvezményezettek körének nagysága alapvetően közgazdasági kérdés, és a nemzetgazdaság teherbíró képességének a függvénye. Az állami költségvetésből erre a célra fordítható összeg meghatározására a jogalkotó nagyfokú szabadsággal bír, mert a hivatkozott alkotmányos jogokból a támogatás összegére, illetve a jogosultak körének meghatározására vonatkozó alkotmányos kötelezettség nem állapítható meg. A kedvezményt igénybevevők körének korlátozása tehát nem minősül diszkriminációnak, és a jogegyenlőséget sem csorbítja, mert a jogalkotó nem azonos helyzetben lévő, homogén társadalmi csoport tagjai között tesz indokolatlanul különbséget, hanem a pozitív diszkriminációval azt a társadalmi csoportot segíti, amely a társadalom számára leginkább hasznos célra, új lakások építésére, vagy építtetésére használja fel az állami támogatást.

Tekintettel arra, hogy a panaszos által kifogásolt - a fehérvári roma családoknak nyújtott - rendkívüli támogatás nyújtására nem ugyanazon jogszabály alapján került sor, és a támogatást nem az állami költségvetés biztosította, a két eset nem összehasonlítható. A családok elhelyezésére az önkormányzat által vásárolt lakások helyett végül szükséglakásokban került sor. A sajtóból időnként megtévesztő információk kerültek nyilvánosságra, így az az állítás, hogy valamennyi család önkényesen foglalta el a lakásokat, valótlan volt, és az önkormányzatot valóban terhelte elhelyezési kötelezettség. Az önkormányzat által választott megoldás egyedi döntés volt, amely sem kisebbségi, sem többségi körben nem általánosítható.

Jogszabály alkotmányellenessége miatt az Alkotmánybírósághoz lehet kifogást benyújtani, amely az alkotmányos jogsértés megállapítása esetén a jogszabályt hatályon kívül helyezheti. Mivel az Alkotmánybíróság a kérdést rendező jogszabály vizsgálatát már elvégezte, és döntését a 897/B/1992. AB határozatában közölte, melyben a kifogásolt jogszabály esetében alkotmánysértést nem állapított meg, ezért a kérelem áttételéről nem intézkedem. 

Az eljárást alkotmányos visszásság hiányában megszüntetem.

Budapest, 1998. március 30.

Gönczöl Katalin