OBH 60/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kiss László

Az eljárás megindítása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a román hatóságok által elrendelt nemzetközi körözés alapján Németországban elfogták a fiát - K.F. magyar állampolgárságú bécsi, később németországi lakost - és kiadták Romániának. A magyar hatóságoknak tudomásuk volt a nemzetközi körözésről, de nem hívták fel az érintett figyelmét arra, hogy külföldön letartóztathatják. Magyarországon nem indult K.F. ellen büntetőeljárás. 
	A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.
 
Érintett alkotmányos jogok:
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alk. 2. § /1/ bek.). 
Konzuli védelemhez való jog (Alk. 69. § (3)bek.)

Alkalmazott jogszabályok:

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
3. § (1) A magyar törvényt kell alkalmazni a belföldön elkövetett bűncselekményre, valamint a magyar állampolgár külföldön elkövetett olyan cselekményére, amely a magyar törvény szerint bűncselekmény.

1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
 12. § (1) Büntetőeljárást csak az e törvényben meghatározott feltételek alapján, bűncselekmény alapos gyanúja esetén és csak az ellen lehet indítani, akit bűncselekmény alapos gyanúja terhel.
121. § (1) A büntető eljárás feljelentés, bejelentés vagy a nyomozó hatóság észlelése alapján indulhat meg.
122. § (1) Bűncselekmény miatt bárki tehet feljelentést; a feljelentés kötelező azokban az esetekben, amelyekben a feljelentés elmulasztása bűncselekmény.
(2) Minden hatóság és hivatalos személy köteles a hivatali hatáskörében tudomására jutott bűncselekményt - ha az elkövető ismert, annak megjelölésével - feljelenteni. A feljelentéshez csatolni kell a bizonyítási eszközöket, vagy ha ez nem lehetséges, a megőrzésükről kell gondoskodni.

8001/1995. (IK. 8.) IM tájékoztató a nemzetközi vonatkozású ügyek intézéséről
Joghatóság
159. Magyar bíróság az elkövető állampolgárságára tekintet nélkül eljárhat minden Magyarországon elkövetett bűncselekmény, továbbá a magyar állampolgár által elkövetett minden olyan cselekmény miatt, amely a magyar törvény szerint bűncselekmény, tekintet nélkül az elkövetés helyére (Btk. 3. §). Bizonyos esetekben a magyar bíróság eljárhat a külföldön nem magyar állampolgár által elkövetett bűncselekmény miatt is (Btk. 4. §).

1996. évi XXXVIII. törvény a nemzetközi bűnügyi jogsegélyről
3. § E törvényt akkor kell alkalmazni, ha nemzetközi szerződés eltérően nem rendelkezik.
4. § (1) A bűnügyi jogsegély formái: a kiadatás, a büntetőeljárás átadása, illetve átvétele, a szabadságelvonással járó büntetés vagy ilyen intézkedés végrehajtásának átvétele, illetve átengedése, az eljárási jogsegély, valamint a feljelentés külföldi államnál.
(2) A bűnügyi jogsegélyt az igazságügyminiszter vagy a legfőbb ügyész teljesíti, illetve kéri.
5. § (1) Ha ez a törvény másként nem rendelkezik, a jogsegély iránti megkeresés akkor teljesíthető vagy terjeszthető elő, ha
a) a cselekmény mind a magyar jog, mind a külföldi állam joga szerint büntetendő;
6. § (1) Az igazságügyminiszter a külföldi államtól viszonossági nyilatkozatot kérhet, és a külföldi állam kezdeményezésére viszonossági nyilatkozatot tehet.
(2) Viszonosság hiányában a jogsegély iránti külföldi megkeresés teljesítéséről az igazságügyminiszter, illetőleg a legfőbb ügyész a külügyminiszterrel egyetértésben dönt.
 10. § E törvény eltérő rendelkezésének hiányában a büntetőeljárásról szóló törvényt a nemzetközi bűnügyi jogsegélyforgalomban is megfelelően alkalmazni kell.

1959. évi 19. törvényerejű rendelet a Magyar Népköztársaság és a Román Népköztársaság között a polgári, családjogi és bűnügyi jogsegély tárgyában Bukarestben 1958. évi október hó 7. napján aláírt szerződés kihirdetéséről
Bűnügyi jogsegély
59. Cikk
A büntető eljárás kötelező megindítása
(1) A Szerződő Felek kötelezik magukat, hogy a másik Szerződő Fél kérelmére, ha erre elegendő adat van, saját joguk szerint büntető eljárást indítanak olyan állampolgáraik ellen, akik a megkereső Szerződő Fél területén kiadatási bűntettet követtek el.
(2) A kérelemhez csatolni kell a cselekmény leírását tartalmazó iratot, a bűntett elkövetésére és minősítésére vonatkozóan rendelkezésre álló bizonyítékokat és - a lehetőség szerint - közölni kell a 61. Cikk c) pontjában megjelölt adatokat.
(3) A megkeresett Szerződő Fél köteles a másik Szerződő Felet a büntető eljárás eredményéről értesíteni.

1994. évi XX. törvény a Strasbourgban, 1983. március 23-án kelt, az elítélt személyek átszállításáról szóló egyezmény kihirdetéséről
3. Cikk
Az átszállítás feltételei
Az elítélt személy az Egyezmény alapján csak az alábbi feltételek fennforgása esetén szállítható át:
a) ha a Végrehajtó Állam állampolgára;
b) ha az ítélet jogerős;
c) ha az átszállítás iránti kérelem kézhezvételekor az elítélt személynek legalább hat hónap letöltendő büntetése van hátra, vagy ha a büntetés határozatlan időtartamra szól;
d) ha az átszállításhoz az elítélt személy, illetve - amikor kora, fizikai vagy elmeállapota miatt a két állam közül az egyik azt szükségesnek tartja - képviselője hozzájárult;
e) ha a büntető ítélet alapjául szolgáló cselekmények vagy mulasztások a Végrehajtó Állam joga szerint bűncselekmények vagy azok lennének, ha területén követték volna el;
f) ha az Ítélkező és a Végrehajtó Állam megegyeztek az átszállításban.
10. Cikk
A végrehajtás folytatása
1. A végrehajtás folytatása esetén a Végrehajtó Állam kötve van az ítéletnek az Ítélkező Államban meghatározott jogi természetéhez és időtartamához.
2. Ha azonban az ítélet természete vagy tartama összeegyeztethetetlen a Végrehajtó Állam jogával, vagy ha joga így követeli, ez az állam az ítéletet bírósági vagy államigazgatási határozattal átalakíthatja a hasonló bűncselekményre belső joga által előírt büntetésre vagy intézkedésre. A büntetés, illetve intézkedés természetének, amennyire csak lehetséges, meg kell egyeznie a kiszabott végrehajtandó büntetéssel. Nem súlyosbíthatja az Ítélkező Államban kiszabott büntetés nemét vagy tartalmát, és nem haladhatja meg a Végrehajtó Állam joga szerint előírt maximumot.
13. Cikk
Az ítélet felülvizsgálata
Egyedül az Ítélkező Állam jogosult felülvizsgálati kérelem elbírálására.

Megállapított tényállás:
	1995. szeptember 20-án éjszaka K.F. Romániából Petea-Csengersima határállomáson kívánt hazatérni. A román vámőrök közölték vele, hogy üzemanyag-illetéket kell fizetnie. K.F. az illeték fizetését megtagadta, arra hivatkozva, hogy tudomása szerint az első utazás esetében ezt nem kell megfizetnie. K.F. beült a gépkocsijába és magára zárta az ajtókat, majd elindította a gépkocsit. Elmondása szerint ekkor egy útlevélkezelő figyelmeztető lövést adott le, de ő ezt nem vette figyelembe, elindult a magyar határállomás felé. Az államhatártól kb. 50 méterre - még román területen - egy sorkatona a fegyverét ráfogva, megállásra kényszerítette. Az odaérkező román határőrök és vámosok körbefogták a gépkocsit. 
	K.F. szerint ketten a motorházra feküdtek és ököllel, illetve a pisztoly markolatával ütötték a szélvédőt, ami megrepedt. A gépkocsi kerekeiből kiengedték a levegőt, ennek ellenére tovább haladt a magyar határállomás felé. A határvonalon átérve, a Csengersimai Határátkelőhelyen védelmet kért a magyar határőröktől és panaszt tett a román hatóságok durvasága miatt. A panaszról jegyzőkönyvet vettek fel.
	Másnap, szeptember 21-én 07.00 órakor a magyar határőrség az esemény tisztázására találkozót kért a román határőrizeti szervektől. A román határőrök tájékoztatása csak részben egyezett a K.F. által elmondottakkal. A tájékoztatás szerint, amikor a gépkocsit utolérték, ismételten felszólították az utast a kiszállásra, majd az autó kerekeiből kiengedték a levegőt. K.F. ennek ellenére elindult a magyar oldal felé és a gépkocsi előtt álló határőrt és vámost elsodorta. A szélvédő akkor sérült meg, amikor a két személy a motorházra esett. A román határőrség az illeték fizetésének megtagadása, román hivatalos személyek veszélyeztetése és a határ erőszakos átlépése miatt kérte a jármű és utasa visszairányítását, de a magyar határőrség a kérést elutasította. A román fél közölte, hogy az érvényben lévő magyar-román jogsegélyegyezmény keretében, külügyi úton fogják érvényesíteni büntetőigényüket. K.F. útlevelét a román határőrség visszatartotta, de fénymásolatát átadta a magyar tárgyaló feleknek. Az utaspanaszról és a román féllel történt szóbeli megbeszélésről jelentés készült.
	A magyar határőrség K.F. ellenőrzése és orvosi vizsgálata után segítséget nyújtott a gépkocsi üzemképessé tételéhez. K.F. szeptember 21-én, 11.40 órakor hagyta el a határállomást. A határőrség az ügyben nem kezdeményezett semmilyen eljárást, mert K.F. a magyar jogszabályokat nem sértette meg. A határőrség az eseményről készült jelentést 1995. szeptember 26-án tájékoztatás és további intézkedés végett megküldte a Külügyminisztérium Konzuli Főosztályának. K.F. útlevelének elvétele miatt új útlevelet kért, amelyet 1995. október 5-én megkapott.
	A román Interpol Iroda egy 1996-ban kibocsátott elfogatóparancs alapján 1997. június 4-én elrendelte K.F. nemzetközi körözését emberölés kísérlete, tiltott határátlépés és garázdaság minősített esete miatt. A körözést a magyar Interpol Iroda is megkapta, ennek alapján 1997. június 24-én K.F. országos körözését rendelték el, amelyet azonban szeptember 8-án visszavontak. A belföldi adatellenőrzés eredményeként közölték a román szervekkel, hogy a rendelkezésre álló adatok szerint K.F. 1987. november 3. óta nem rendelkezik bejelentett lakcímmel, Magyarországról kivándorolt.
	K.F.-t 1997. október 27-én, Németországban egy közúti ellenőrzés során - az Interpol körözés alapján - a német rendőrség letartóztatta. 1998. április 27-én átadták a román hatóságoknak. Ügyében 1999. június 1-én született első fokú ítélet, majd fellebbezéseket követően a román Legfelsőbb Bíróság 2000. május 30-án kelt 2398. sz. határozatában jogerősen 7 év és 6 hónapi szabadságvesztés büntetésre ítélte.
	2000. július 13-án Dávid Ibolya igazságügyminiszter levélben kérte a román igazságügyminisztertől a büntetés végrehajtásának átengedését. A levelet a bukaresti magyar nagykövetség július 25-én továbította az illetékes román szervekhez. 2000. október 18-án a román hatóságok átadták K.F.-t a magyar igazságügyi szerveknek. Jelenleg az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetben tartózkodik.

A vizsgálat megállapításai:
	A sérelmezett eljárás vizsgálata érdekében tájékoztatást kértem az igazságügyminisztertől, az országos rendőrfőkapitánytól és a Határőrség országos parancsnokától.
	A rendelkezésre bocsátott iratok alapján a következőket állapítottam meg:
 	K.F. 1995-ben a román-magyar határ átlépése során történtek miatt - mivel útiokmányát a román hatóságok visszatartották és enélkül lépte át a határt - a magyar határőrségnél panaszt tett. A határőrség az esemény tisztázására azonnali határtalálkozót kért a román féltől. A találkozó során a román fél tájékoztatást adott az eseményről, amely szerint K.F. a román hatósági személyek ellen bűncselekményt követett el. Tekintettel arra, hogy a határőrség K.F. visszairányítását megtagadta, a román fél kilátásba helyezte, hogy büntetőigényüket a két ország közötti jogsegélyegyezmény alapján fogják érvényesíteni. Amennyiben erre sor kerül, a hatályos 1959. évi 19. törvényerejű rendelet, illetve a büntető jogszabályok alapján a magyar hatóságok eljárást kezdeményezhettek volna K.F. ellen. A román igazságügyi szervektől büntetőeljárás megindítása iránti megkeresés nem érkezett, ezért Magyarországon K.F. ügyében semmilyen hatósági intézkedésre nem került sor. Az eseményről a határőrség és a Külügyminisztérium Konzuli Főosztálya szerzett tudomást. Egyik szerv terhére sem állapítható meg semmilyen mulasztás azért, mert jogcím hiányában nem tettek további lépéseket, vagy amiatt, hogy nem hívták fel az érintett magyar állampolgár figyelmét a cselekménye miatt esetlegesen várható következményekre. 
	Az elvett útlevél pótlására irányuló kérelmet, kizáró ok hiányában az útlevél hatóság jogszerűen teljesítette. 
	Az Interpol Magyar Nemzeti Iroda a román Interpol Iroda által kiadott - K.F. elfogását és kiadatási őrizetbevételét kérő - körözésről nem tájékoztathatta az érintettet, mivel az erre vonatkozó közlemények csak a rendőri és igazságügyi szervek részére továbbíthatók. A belföldi körözés kiadása téves intézkedés volt, tekintve, hogy a bűnügyi jogsegélyre vonatkozó hatályos jogszabályok nem teszik lehetővé magyar állampolgár kiadását. A hibás elrendelés visszavonására az Iroda intézkedett.
	A müncheni magyar konzul 1997. november 11-én tájékoztatta K.F. családját az elfogásról és 1998. január 27-én meglátogatta a stadelheimi börtönben a fogvatartottat. Tekintettel arra, hogy Németországban nem folyt eljárás K.F. ellen, további segítséget nem tudott számára nyújtani. A román kiadatási kérelem ügyében hozott német kormányzati döntést - miután az a független német bíróság által hozott határozaton alapult - a magyar hatóságoknak nem állt módjukban befolyásolni.
	A Romániába történt elszállítás után a Külügyminisztérium, a hozzátartozók kérelmét is figyelembe véve utasította a romániai magyar konzult, hogy fordítson megkülönböztetett figyelmet K.F. helyzetére és az ellene folytatott büntetőeljárásra. A Külügyminisztérium Konzuli Főosztálya és az igazságügyminiszter folyamatosan figyelemmel kísérték az eljárást és minden lehetséges intézkedést megtettek annak kedvezőbb kimenetele érdekében. A jogerős ítéletet követően az igazságügyminiszter haladéktalanul kezdeményezte a büntetés végrehajtásának átvételét, K.F. hazaszállítását. Az érintett szervek eljárásával összefüggésben alkotmányos visszásságot jelentő mulasztás nem volt megállapítható.
	Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény alapján az országgyűlési biztos hatásköre külföldi hatóságok intézkedéseinek vizsgálatára nem terjed ki. Mindezekre tekintettel csak azt vizsgáltam, hogy a magyar hatóságok - igazságügyi és külügyi szervek - az adott ügyben a hatályos jogszabályoknak megfelelően jártak-e el, volt-e jogi lehetőségük a súlyos következményekkel járó eljárás befolyásolására és megtettek-e mindent a magyar állampolgár segítése, alkotmányos jogainak védelme érdekében.
	A fentiek alapján a panasz ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 2000. november 15.

Gönczöl Katalin