OBH 51/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása:

A panaszos az 1991. évi IV. törvénynek - az 1995. évi LII. tv. 10. §-ával megállapított - 30. § (1) bekezdés c.) pontja, valamint az ezt módosító 1996. évi LIX. tv. 11. § (2) bekezdését kifogásolja. A panaszos szerint a kifogásolt törvényhely diszkriminálja az 1941-ben született magyar állampolgár férfiak közül mindazokat, akik 1995. december 31-ig kimerítették a munkanélküli járadék folyósításának időtartamát és még nem tudtak elhelyezkedni. Az érintett kör még nem kérhette az előnyugdíjat, mert a munkanélküli ellátás kimerítését követő egy éven belül nem érték el a törvényben megszabott korhatárt. Az 1996-ban történt módosítás után pedig már nem kérhették a nyugdíj előtti munkanélküli segélyt, mert hiába töltötték be a kellő korhatárt, a járadék folyósítás lejártát követően több telt el három évnél. Az önkormányzatok által nyújtható munkanélküli jövedelempótló támogatás feltételrendszere pedig szigorú, rugalmatlan, rövid időre szóló és alacsony összegű. 

A panaszos véleménye szerint az Alkotmány 70/E. § (1) bekezdése által védett szociális biztonsághoz való alkotmányos jogokkal összefüggésben is visszásság keletkezett, az érintettek megélhetése került veszélybe.

Érintett alkotmányos jogok:

- Diszkrimináció tilalma (Alkotmány 70/A. §)
- Szociális biztonsághoz való jog (Alkotmány 70/E. §)

Alkalmazott jogszabályok:

A foglalkoztatás elősegítéséről és a munkanélküliek ellátásáról szóló 1991. évi IV. tv. (Fl.t.)
A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. tv. (Szt.)
32/1991. (VI.6.), 26/1993. (IV.29.), 43/1995. (VI.30.), 5/1998. (III.1.) AB határozatok

Megállapított tényállás:

Az országgyűlési biztos általános helyettese a vizsgálat során megállapította, hogy a panasznak megfelelően az 1941-ben született férfiak öregségi nyugdíjkorhatára is az általános korhatár emelésnek megfelelően 1997. január 1-jétől 60 évről 62 évre emelkedett, az öregségi korhatárhoz viszonyított egyéb jogosultságok is ennek megfelelően módosultak. Az átmeneti rendelkezések az 1938-ban született férfiakra, illetőleg az 1940-46. december 31-ig született nőkre vonatkoznak. Így valóban a panaszban szereplő 1941-ben született férfi (pontosabb adat nincs), aki 1995. december 31-ig kimerítette a munkanélküli járadék folyósításának időtartamát és nem tudott elhelyezkedni, nem kérhette az előnyugdíj megállapítását, mert az akkor hatályos szabály szerint az egyéb feltételek mellett egy éven belül nem érte el az 57. életévét (1991. évi IV. tv. 30. § hatályos 1997. december 31-ig 60-3 év).

A valóban 1996-ban kihirdetett, de csak 1998. január 1-jétől hatályos szabályok szerint az előnyugdíj helyébe lépő nyugdíj előtti munkanélküli segélyre az jogosult, akinek 
- a kérelem benyújtásának időpontjában a reá irányadó öregségi nyugdíjkorhatár betöltéséhez legfeljebb 5 év hiányzik (62-5),
- legalább 180 napon át a munkanélküli járadékban részesült és a munkanélküli járadék folyósításának időtartamát kimerítette,
- a munkanélküli járadék folyósításának kimerítését követően három éven belül betöltötte a konkrét esetben az 57. életévét.

A panaszolt helyzetben lévő állampolgár 1995. december 31-ig kimerítette a munkanélküli járadék folyósításának időtartamát, azonban három éven belül nem érhette el az 57. életévét (illetőleg több mint 3 év telt el az 57. életéve betöltéséig), ezért valóban a fenti ellátásra sem szerezhetett jogosultságot.

A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. tv. 33. § (1) bekezdése szerint a települési önkormányzat a megélhetése alapjául szolgáló jövedelempótló támogatásban részesítheti az egyéb feltételek megléte esetén a munkanélkülit, ha családjában az egy főre jutó havi jövedelem nem haladja meg az öregségi nyugdíj mindenkori összegének 80 %-át 24 hónapig. A fenti törvény alapján egyéb szociális rászorultságtól függő pénzbeni ellátás is nyújtható pl. rendszeres szociális segély vagy átmeneti segély.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese a vizsgálat eredményeként  megállapította, hogy feltételezhető, hogy egy-egy személy esetében a körülmények kedvezőtlen alakulása miatt valóban előfordulhat, hogy a munkanélkülivé vált állampolgár életkora, a változott jogszabályok, illetőleg azért, mert a család egy főre jutó havi jövedelme meghaladja az öregségi nyugdíj minimum mindenkori összegének 80 %-át, a csupán 24 hónapig folyósítható jövedelempótló támogatásban sem részesülhet.

A fenti helyzet azonban nem lehet jellemző az összes 1941-ben született munkanélkülivé vált férfire, illetőleg nem egyenes következménye az öregségi korhatár emelésével összefüggő panaszolt 1998. január 1-jétől hatályos 1991. évi IV. törvény 30. § (1) bekezdés c.) pontjának. 

A jogszabály-változások következményei - bár különböző mértékben - mindazon korosztályokat érintenek, akiknek az öregségi nyugdíjkorhatára férfiak esetében 60 életévről 61, majd 62-re, nők esetében 55 életévről 56, 57, 58, 59, 60, 61 majd 62-re emelkedett.

Az Alkotmánybíróság több határozatában jogelvként fogalmazta meg a szociális biztonsághoz való jog tartalmát, valamint az ehhez kapcsolódó állami kötelezettséget. A szociális biztonsághoz való jog tartalma az, hogy tényállástól függően és a tényállás sajátosságai szerint a Magyar Köztársaság állampolgárai különböző módon és különböző mértékben meghatározott megélhetéshez szükséges ellátásra jogosultak. [26/1993. (IV.29.) AB]

Az Alkotmánybíróság általános alkotmányi követelményként állapította meg, hogy az Alkotmány 70/E. §-ában meghatározott szociális biztonsághoz való jog a szociális ellátások összessége által nyújtható olyan megélhetési minimum állami biztosítását tartalmazza, amely elengedhetetlen az emberi méltósághoz való jog megvalósulásához [32/1998. (VI.25.)]

A fentiek, valamint a tényállás alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettese az Alkotmány 70/A. §-ában deklarált diszkrimináció tilalmával, valamint az Alkotmány 70/E. § (1) bekezdésében védett szociális biztonsághoz való joggal összefüggésben visszásságot nem állapított meg, a vizsgálatot lezártnak tekinti.

Budapest, 1999. március 22.

Dr. Polt Péter