OBH 36/1998.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a sérelmére elkövetett lopás ügyében folytatott nyomozás során a Kaposvári Rendőrkapitányság nem tett meg mindent az elkövető felderítése érdekében és a nyomozást megszüntették. Panaszát az ügyészség elutasította. A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el.

Érintett alkotmányos jog: 
Jogállamiság, jogbiztonság (Alk. 2. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
(2) Az eljárásban részt vevő személyek az e törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni.
(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
61. § (1) A bizonyítás eszközei különösen a tanúvallomás, a szakvélemény, a tárgyi bizonyítási eszköz, az okirat, a szemle, a helyszínelés, a bizonyítási kísérlet, a felismerésre bemutatás és a terhelt vallomása.
(2) Az eljárás során fel lehet használni a bizonyítás olyan eszközeit is, amelyeket az arra illetékes hatóságok - a törvényben meghatározott feladataik teljesítése során - a büntetőeljárás megindítása előtt szereztek meg.
(3) A bizonyítás eszközeinek nincs előre meghatározott bizonyító ereje.
(4) A kétséget kizáróan nem bizonyított tényt a terhelt terhére értékelni nem lehet.

Megállapított tényállás:
	A panaszos 1997. március 20-án feljelentést tett a Kaposvári Rendőrkapitányságon, mert aznap este, az utcán, egy ismeretlen férfi a kézitáskáját kitépte a kezéből és elfutott vele. A panaszos a támadás következtében elesett. Segélykiáltásaira a tolvajt többen üldözőbe vették, mire az a táskát eldobta és elmenekült. A panaszos - miután a táskáját visszakapta - bement a baleseti osztályra, ahol megállapították, hogy az elesés következtében a válla eltört, sérülése nyolc napon túl gyógyuló. A feljelentés felvételét követően a rendőrség helyszíni szemlét tartott a bűncselekmény helyszínén, de értékelhető nyomokat nem találtak.
	A bűncselekményt követő napon a panaszos férje kiegészítette a feljelentést azzal, hogy a támadás során a felesége ruházata is megrongálódott és ezzel kb. 18 ezer forint káruk is keletkezett. A rendőrség 1997. március 21-én lopás bűntettének alapos gyanúja miatt elrendelte a nyomozást.
	A nyomozás során felkutatták azokat a tanúkat, akik látták az eseményt és az elkövetőt üldözőbe vették. A kapott személyleírások alapján megkísérelték a tettes felkutatását, de ez nem járt eredménnyel. A rendőrség a nyomozást 1997. május 21-én megszüntette.
	A határozat ellen a sértett panasszal élt, amelynek a nyomozóhatóság saját hatáskörben helyt adott és a nyomozás tovább folytatásáról rendelkezett. A további nyomozás során sem sikerült érdemi adatokat beszerezni az elkövetőről, ezért 1997. július 21-én ismételten megszüntették a nyomozást. A panaszos az ügyészséghez fordult, hivatkozott arra, hogy a környéken mások sérelmére is történtek hasonló bűncselekmények és kérte a nyomozás tovább folytatását. Az ügyészség 1997. augusztus 28-án kelt határozatában a panasznak helyt adott.
	A nyomozás folytatása során a rendőrség további adatgyűjtést végzett, kihallgattak egy újabb tanút, de az elkövetői kör szűkítésére alkalmas adatot nem sikerült beszerezni. A nyomozást 1997. november 6-án újra megszüntették, a sértett emiatt tett panaszát az ügyészség 1997. december 2-án elutasította és a határozat jogerőre emelkedett.
	
A vizsgálat megállapításai:
	A panaszbeadvány és a Kaposvári Rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján a következőket állapítottam meg:
	A panaszos feljelentését követően a rendőrség azonnal megkezdte a nyomozást és késedelem nélkül elvégezte azokat a nyomozati cselekményeket, amelyek az elkövetők körének behatárolásához rendelkezésre álltak. Ezek az intézkedések nem vezettek eredményre. Az elkövető felderítéséhez csak felületes személyleírások álltak rendelkezésre, amelyek azonosításra alkalmatlanok voltak. A panaszos későbbi adatkiegészítései - a bűncselekménnyel összefüggésben keletkezett anyagi kár tekintetében - csak az elkövető felderítése esetén, a polgári jogi igény szempontjából bírtak volna jelentőséggel. Az eljárás kimenetele tekintetében közömbös volt az is - amit a panaszos jogorvoslati kérelme során sérelmezett -, hogy a nyomozás elrendelésekor a cselekményt lopásnak minősítették. 
	A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5. § (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. A vizsgált ügyben megállapítható volt, hogy a rendőrség minden lehetséges intézkedést megtett a felderítés érdekében. Önmagában az a tény, hogy a nyomozó hatóság az eljárást eredménytelenül megszüntette, nem sértette a panaszos alkotmányos jogait. 
	A fentiek alapján a panasz ügyében alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot nem állapítottam meg, ezért a vizsgálatot lezárom.

Budapest, 1999. október 30.

Dr. Polt Péter