OBH 9292/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Kántor Ferenc

Az eljárás megindítása

Panaszos beadványában előadta, hogy kárpótlás iránti kérelmére a Csongrád Megyei Kárrendezési Hivatal 1993. június 8-án kelt határozatával 87000.- Ft névértékű kárpótlási jegyet állapított meg, mely kárpótlási jegyet panaszos életjáradékra váltott. Panaszos állítása szerint ez az összeg 30000.- Ft névértékű kárpótlási jeggyel kevesebb, mint amely Őt jogosan megilletné. 

Panaszos sérelmezte, hogy 1995. december 8-án történt írásbeli felhívására a Kárpótlási Hivatal a panaszolt 30000.- Ft névértékű kárpótlási jegy kiadásáról ismételt sürgetésére is csak 1996. május 14-i dátummal hozott kiegészítő határozatot, ezért, - a hivatali ügyintézés elhúzódása miatt - az általa igényelt 30000.- Ft évi 20 %-os kamatát 3 év figyelembevételével részére (18000.- Ft-ot) a Hivatal nem állapított meg és nem is fizetett meg. 

Mivel az ügyben a rendelkezésemre álló iratok alapján a jogbiztonság, illetve a jogorvoslathoz való jog megsértésére lehetett következtetni, vizsgálatot rendeltem el. 

Megállapított tényállás

Panaszos a törvényes határidőben - 1991. XII. 16. napján - 5 db "F" adatlap csatolásával kérte vagyoni sérelem elszenvedése miatt kárpótlás megállapítását és becsatolta a kérelem elbírálásához szükséges bizonyítékokat is. 

A Megyei Kárrendezési Hivatal panaszos részére 1993. június 8-án kelt 0033720/1991(0) számú határozatával 87000.- Ft névértékű kárpótlási jegyet állapított meg. Panaszos az említett kárpótlási jegyek fejében életjáradékot kért. 

Panaszos 1995. december 8-án az említett határozat ellen fellebbezéssel élt, és kérte a határozat visszamenőleges módosítását és a határozat kelte óta kamatokkal növelt kárának a rendezését és a kiesett életjáradék pótlását. E fellebbezést a Megyei Hivatal az OKKH-hoz elbírálásra nem terjesztette fel. 

A Megyei Kárrendezési Hivatal 1996. május 14-én kelt 033720-1/1991(0) számú határozatával panaszos részére hozott kiegészítő határozatában további 30000.- Ft névértékű kárpótlási jegyet állapított meg, de késedelmi kamat megállapítását mellőzte. 

A határozat kézbesítését követően - mert panaszos korábbi fellebbezését nem bírálták el - az újabb határozat ellen újabb fellebbezést terjesztett elő most már az OKKH-nál 1996. V. 20-án, melyben a 30000.- Ft kárpótlást megállapító határozat rendelkezéseit tudomásul veszi, de kifogásolja továbbra is, hogy a már korábban kért 30000.- Ft-nak 3 év alapulvételével számított 20 %-os kamata (18000.- Ft) felöl döntés nem született. 

A Megyei Hivatal csak panaszos utóbb kelt fellebbezését terjesztette fel OKKH-hoz elbírálásra, arra hivatkozással, hogy panaszos kamatigénye a kárpótlási eljárásban nem orvosolható. 

Az iratokból kitűnik, hogy a Megyei Hivatal szerint a fellebbezésnek  OKKH-hoz való felterjesztésére az előírt 8 nap helyett 8 hónap elteltével, 1997. II. 5-én került sor, ezt megelőzően azonban 1996. december 30-án a Hivatal a határozatot jogerősítette annak ellenére, hogy panaszos fellebbezési jogáról nem mondott le és fellebbezését sem vonta vissza.

OKKH a fellebbezést 1997. III. 19-én kelt 1012723/1996. számú határozatával, a határidő megtartásával bírálta el, mely szerint az elsőfokú közigazgatási határozatot helybenhagyta, panaszos fellebbezését pedig elutasította.

Panaszos 1997. IV. 14-én a másodfokú közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát kérte. A Szegedi Városi Bíróság 1997. szeptember 3-án kelt 8.P22317/1997/5. számú végzésével a pert megszüntette arra hivatkozással, hogy panaszos az általa előterjesztett keresettől a per érdemi tárgyalásának megkezdése előtt elállott.

A jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

Az 1991. évi XXV. törvény 12. § (2) bekezdése szerint "A kérelemhez csatolni kell a jogosultságot igazoló valamennyi okiratot vagy annak másolatát, illetőleg ezek hiányában hivatkozni kell az egyéb bizonyítási eszközökre."

Panaszos kérelméhez csatolt igazolások - Makói Járásbíróság 258/1953.tk. számú végzése, illetve a Makói 14716, 2117 és a 31386. számú telekkönyvi betétek - azt bizonyítják, hogy panaszos (4,74 AK + 92,94 AK + 36,22 AK + 64,03 AK) összesen 197,93 aranykorona értékű termőföld 1/2 részét azaz 98,96 aranykorona értékű termőföldet ajánlott fel a magyar állam javára a 4091/1949-es kormányrendelet alapján, mely kárpótlás megállapításának alapjául szolgál. 

A vizsgálat megállapítása szerint panaszost tehát - mert felajánlott földjei között erdő művelési ágú nem volt - 1000.- Ft/aranykorona értékkel számolva    99000.- Ft névértékű kárpótlási jegy illeti meg a hivatkozott kárpótlási törvény alapján. A Kárpótlási Hivatalnak a hivatkozott törvény alapján ilyen összegű kárpótlási jegy kiadásáról szóló határozatot kellett volna hoznia. 

Ezzel szemben a Megyei Kárrendezési Hivatal panaszos részére először  87000.- Ft, - majd további 30000.- Ft-ról szóló  - (összesen 117000.- Ft) kárpótlási jegy kiadását rendelte határozataiban. 

A vizsgálat megállapította, hogy a Kárpótlási Hivatal jogalap nélkül fizetett ki panaszosnak 18000.- Ft névértékű kárpótlási jegyet kiegészítő határozatával. Panaszos jóhiszemű jogszerzésére és az eltett időre is tekintettel, jogalap nélkül kiadni rendelt kárpótlási jegy panaszostól ma már vissza nem követelhető.

A Kárpótlási Hivatal összegszerűség tekintetében első határozatában azáltal sértette meg az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény 26. §-ában foglalt előírásokat, illetve a kárpótlási törvény 13. §-ának (1) bekezdésében foglalt rendelkezést, hogy a tényállást nem tisztázta, mert bizonyítékok híján olyan föld után is - a makói 1712/1. helyrajzi számú föld után is - 1000.- Ft/aranykorona értékben állapított meg kárpótlást, melynek tulajdonjogát becsatolt bizonyítékok szerint panaszostól nem vonták el. 

A vizsgálat megállapította, hogy panaszosnak az a hivatkozása, mely szerint 30000.- Ft-tal kevesebb kárpótlást állapított meg a Hivatal - az alaphatározatban részére, mint ami Őt megilletné - ellentmond a tényeknek. Ugyanis a Hivatal az alaphatározatban nem 30000.- Ft-tal, hanem 12000.- Ft-tal állapított meg kevesebb kárpótlást, mint ami a törvény és a becsatolt iratok szerint megilleti.

Az 1991. évi XXV. törvény 12. §-ának (5) bekezdése és annak a) pontja úgy szól, hogy "A hivatal az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény szabályai szerint jár el, azzal az eltéréssel, hogy:
a) az ügyintézési határidő a kérelem benyújtásától számított hat hónap, amelyet a hivatal vezetője egy ízben legfeljebb három hónappal meghosszabbíthat."

Ez a rendelkezés kötelezővé tette a Megyei Kárpótlási Hivatalnak, hogy 1991. december 16-án benyújtott kérelem tárgyában az eljárást 1992. június 16. napjáig - mert az eljárás meghosszabbítására a vezető indokot nem talált - bírálja el, 99 aranykorona értékű föld tulajdonának elvonásával okozott vagyoni sérelem alapján állapítsa meg a kárpótlást. A Hivatal a kárpótlási törvény idézett rendelkezését nem tartotta meg. A Hivatal, neki felróható módon, jogellenesen gátolta panaszost abban, hogy az említett időpontban kárpótlási jegyét felajánlja életjáradék fejében. 

A Hivatal csak 1993. június 8-án hozta meg határozatát az eljárás befejezésére megállapított törvényes határidő lejártát követő több mint 11 hónap elteltével, kiegészítő (18000.- Ft túlfizetést eredményezve) határozatát pedig csak 1996. december 30-án napján jogerősítette. 

Eljárása során a Megyei Hivatal megsértette az Áe.-nek a fellebbezések felterjesztésére és a fellebbezés elbírálására vonatkozó szabályait is, mert annak ellenére, hogy a fellebbezésben foglaltakkal nem értett egyet, mégis hozott kiegészítő határozatot, melyet a szabályok ellenére jogerősített, ahelyett, hogy a fellebbezést 8 napon belül az OKKH-hoz terjesztette volna fel elbírálásra. Az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében foglalt jogorvoslathoz való jog alkotmányos elvét a Megyei Hivatal azzal sértette meg, hogy 8 hónapon belül panaszost gátolta jogorvoslati joga érvényesítésében, mely alkotmányos visszásság kialakulásához vezetett. 

A fellebbezés elbírálása során az OKKH az Áe. 66. §-ának rendelkezéseit azzal sértette meg, hogy a fellebbezés elbírálása során az eljárását megelőző eljárás anyagi és eljárásjogi szabályaira az előírásoknak megfelelően nem tért ki, a tényállást (Áe. 26. §) nem megfelelően tisztázta, döntésében nem jutott kifejezésre, hogy az elsőfokú határozat törvénysértő. 

A Megyei Kárrendezési Hivatal, illetve az OKKH a jelentésben vázolt szabályok megtartásának mellőzésével megsértették az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében foglalt jogbiztonság alkotmányos elvét is, mellyel alkotmányos visszásságot idéztek elő. Az előidézett alkotmányos visszásság államigazgatási jogi eszközökkel ma már ki nem küszöbölhető. Ezért az ügyben ajánlást nem teszek. 

A Ptk. 355. §-ának (4) bekezdése szerint kártérítés címén a károkozó körülmény folytán a károsult vagyonában beállott értékcsökkenést és az elmaradt vagyoni előnyt, továbbá azt a kárpótlást vagy költségeket kell megtéríteni, mely a károsultat ért vagyoni és nem vagyoni hátrány csökkentéséhez vagy kiküszöböléséhez szükséges. 
Az említett vagyoni előny, illetve kamat megállapítása a bíróság hatáskörébe tartozik. 

Panaszosnak gondos mérlegelés alapján kell döntenie abban, hogy bírósághoz fordul-e az általános elévülési időn belül a célból, hogy polgári perben követelését érvényesítse, arra is tekintettel, hogy részére jogalap nélkül megállapított 18000.- Ft kárpótlási jegy alapján is részére élete végéig életjáradékot állapítottak meg.

Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, valamint a Központi Kárrendezési Iroda főigazgatóját is tájékoztattam. 

B u d a p e s t , 1998. május 5.

 Gönczöl Katalin