OBH 9280/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr.Kiss László

Az eljárás megindítása:
	 A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert  fiát súlyos fenyegetéssel rávették személygépkocsija eladására és a rendőrség az emiatt elrendelt nyomozás során nem tett meg mindent az elkövetők felkutatása és a tényállás teljes felderítése érdekében. 
	A fentiek alapján az 1993. évi LIX. tv. 16. § (1) bekezdésére, illetve a 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jogok:
Jogállamisághoz, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek.) 

Alkalmazott jogszabályok:
1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
323. § (1) Aki jogtalan haszonszerzés végett mást erőszakkal vagy fenyegetéssel arra kényszerít, hogy valamit tegyen, ne tegyen vagy eltűrjön és ezzel kárt okoz, bűntettet követ el, és egy évtől öt évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő.
(2) A büntetés két évtől nyolc évig terjedő szabadságvesztés, ha a zsarolást
a) bűnszövetségben,
b) élet vagy testi épség elleni avagy más hasonlóan súlyos fenyegetéssel,
c) hivatalos személyként e jelleg felhasználásával avagy hivatalos megbízás vagy minőség színlelésével
követik el.
(3) A büntetés öt évtől tíz évig terjedő szabadságvesztés, ha a zsarolást bűnszervezet tagjaként követik el.
BH1993. 284. I. Nem a zsarolás, hanem a rablás megállapításának van helye, ha a sértett a közvetlen fenyegetés hatására – a védekezést reménytelennek látva – a birtokában levő dolgot ellenállás nélkül adja át a támadónak [Btk. 321. § (1) bek., 323. § (1) bek.].
BH1991. 339. II. Rablás valósul meg, ha a fenyegetés közvetlenül az élet vagy testi épség elleni, és a dolog átadására (elvételének tűrésére) irányul; zsarolás valósul meg, ha a fenyegetés nem közvetlenül az élet vagy testi épség elleni, vagy közvetlen ugyan, de nem a dolog átadására (elvételének tűrésére) irányul [Btk. 321. § (1) bek., 323. § (1) bek.].

1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
5. § (1) A hatóságok feladata, hogy az eljárás minden szakaszában a tényállást alaposan és hiánytalanul tisztázzák, a valóságnak megfelelően állapítsák meg, a terhelő és mentő, valamint a büntetőjogi felelősséget súlyosító és enyhítő körülményeket egyaránt figyelembe vegyék. Fel kell deríteni azokat az okokat és körülményeket is, amelyek a bűncselekmény elkövetését közvetlenül lehetővé tették.
(2) Az eljárásban részt vevő személyek az e törvényben meghatározott esetekben és módon kötelesek és jogosultak a bizonyításban közreműködni.
(3) A büntetőeljárásban szabadon felhasználható minden olyan bizonyítási eszköz és bizonyíték, amely a tényállás megállapítására alkalmas lehet; a hatóságok ezeket egyenként és összességükben szabadon értékelik, és ezen alapuló meggyőződésük szerint bírálják el.
156. § (2) Az ügyész pótnyomozást rendelhet el, ha
a) a tényállás nincs kellően felderítve,
b) olyan eljárási szabálysértés történt, amely az ügy elintézését lényegesen befolyásolja, így különösen, ha a gyanúsított vagy a védő törvényes jogait nem gyakorolhatta.
101. § (1) A hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely
a) tárgyi bizonyítási eszköz,
b) a törvény értelmében elkobozható, vagy
c) amelynek a birtoklása jogszabályba ütközik.
(2) A lefoglalt dolgot a hatóság letétbe helyezi. A megőrzésről egyéb módon kell intézkedni, ha a dolog letétbe helyezésre nem alkalmas vagy ezt más fontos ok indokolja.
102. § (1) A lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A lefoglalás megszüntetése helyett a más jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik.
(2) A lefoglalás megszüntetése esetén a lefoglalt dolgot annak kell visszaadni, akitől lefoglalták; a terheltnek, illetőleg annak, aki azt tőle átvette, azonban csak akkor lehet kiadni, ha kiadása iránt más nem jelentett be alaposnak látszó igényt, vagy ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki. Az utóbbi esetben a dolgot annak kell kiadni, aki a tulajdonjogát kétséget kizáró módon igazolta.
A lopott gépkocsi megvásárlójának csupán abban az esetben lehet a gépkocsit kiadni, ha azt kereskedelmi forgalomban vásárolta, - tehát az autókereskedő pl. nem bizományosként, hanem tulajdonosként adta el az autót - vagy ha megállapítható, hogy ellenérték fejében jóhiszeműen eljárva vásárolta.

40/1987. sz. BM utasítás a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról
21. A nyomozó szerv szakmai irányítását - szakmai feladatainak megfelelően - a felettes rendőri szerv nyomozó szerve útján látja el. A helyi nyomozó szervek szakmai irányításáért a területi nyomozó szervek felelősek. A területi nyomozó szervek szakmai irányítását a központi nyomozó szervek végzik.
22. A szakmai irányítást végző nyomozó szerv feladata, hogy hatáskörének és illetékességének megfelelően
a) ellenőrizze a nyomozó szervek tevékenységének törvényességét, szakszerűségét és időszerűségét,
23. A szakmai irányítást végző nyomozó szerv tagja a 22. pontban meghatározott feladatok ellátása érdekében köteles
a) a nyomozó szerv által teljesített nyomozások törvényességét és szakszerűségét egyedi ügyekben és a nyomozó hatóság tevékenységének egészét illetően ellenőrizni,
b) a nyomozó szerv vezetőjét az észlelt hibák, fogyatékosságok és törvénysértések megszüntetésére felhívni, illetve ezekről a nyomozó hatóság vezetőjét tájékoztatni,
c) a nyomozó hatóság tagja vagy vezetője, illetve a nyomozó szerv büntető vagy fegyelmi felelősségének kivizsgálását kezdeményezni,
d) a nyomozó szerv vezetőjének munkáját jogi, kriminalisztikai útmutatásokkal segíteni,

Megállapított tényállás:
	A panaszos 18 éves fia - T. T. - 1996. október 4-én, este 9 óra körül tett feljelentést a BRFK. XV. kerületi Rendőrkapitányságon súlyos fenyegetéssel elkövetett zsarolás bűncselekménye miatt. A tényállás szerint egy játékteremben megismert 13-14 év körüli, Tomi nevű fiú, idősebb társaival együtt több alkalommal zaklatta, hogy -  játéktermi adósságra hivatkozva - adjon nekik növekvő összegű pénzt. A tartozást úgy számolták, hogy egy állítólagos 20 forintos tartozást, naponta megduplázták. A fenyegetések hatására a sértett egy alkalommal átadott a zsarolóknak 4000 forintot. 
	Október 4-én az esti órákban két ismeretlen, erős fizikumú fiatalember  a lépcsőházban várt rá, majd Lada gépkocsijához kísérték és családja kiirtásával fenyegetve kényszerítették, hogy velük menjen. Útközben felvették Tomit, aki azt mondta, hogy megölik, ha nem adja el nekik az autóját. Az egyik elkövető a kocsiban ülve többször megütötte a sértettet, illetve azt mondta, hogy fegyver van nála és lelövi, ha nem engedelmeskedik. A fegyvert nem mutatta meg. Egy papírlapra leíratták a sértettel, hogy az autót eladja és a vételárat egy összegben kifizették. A szövegben a vételár nem szerepelt. Vevőként a kocsiban tartózkodó egyik fiatalember, tanúként a másik személy szerepelt. Elvették a sértett forgalmi engedélyét, az autó kulcsait, valamint a zsebében lévő 15 ezer forintját és kitették a kocsiból. A sértett hazaérkezése után, édesapja kíséretében elment a rendőrségre és megtette a feljelentését.
	A panaszfelvevő a cselekményt a Btk. 175. § (1) bekezdésébe ütköző személyes szabadság megsértésének minősítette. A feljelentő kérése ellenére a 15 ezer forint elvételét a feljelentésbe nem foglalták bele és nem vették fel az elvitt, kb. 200 ezer forint értékű gépkocsi adatait sem (rendszám, típus, szín, stb.). A nyomozást október 7-én a Btk. 323. § (1) bek.-be ütköző zsarolás bűntette miatt rendelték el.
	A feljelentés felvételét követően a BRFK Akció Osztályának beosztottai a sértett által adott személyleírás és az elkövetők vélt feltalálási helye alapján ellenőrizték az egyik kerületi biliárd klubot, de a keresett személyeket nem találták meg. Október 7-én fényképes felismertetést végeztek a sértettel, ennek során - hatósági tanúk jelenlétében - felismerte a Tomi (H. T.) néven ismert fiút. Az azonosított személyt - aki az elkövetés idején még gyermekkorú volt - november 29-én meghallgatták. Azt állította, hogy a sértettől elvett 4000 forintot kártyán nyerte a sértettől, elismerte, hogy két - csak névről ismert - barátjával további 16 ezer forintot akart szerezni tőle. Készítettek egy papírt, amely szerint a sértett tartozik neki ezzel az összeggel, elmentek a lakására, de a sértett édesapja elzavarta őket. A gépkocsi elvételére vonatkozóan azt állította, hogy ugyanez a két barátja tehette, de ő nem vett benne részt.
	A gépkocsi körözését a cselekmény elkövetésétől számított két hónap múlva, december 2-án rendelték el, de a nyomozást a rendőrség 1996. december 6-án megszüntette, mivel az elkövető gyermekkorú volt. A feljelentésben leírt bűntársak, illetőleg az ismertté vált gyermekkorú által megjelölt személyek felkutatására az iratok szerint nem került sor, pedig az állampolgári jogok országgyűlési biztosához küldött beadvány szerint a sértett szülei az elkövetők gépkocsijának rendszámát is megadták, amellyel a cselekmény elkövetése idején a lakásukhoz érkeztek. Amikor a panaszosok az országgyűlési biztoshoz fordultak, még nem értesültek a nyomozás megszüntetéséről. 
	H. J., az egyik felnőttkorú elkövető - a gyermekkorú H. T. testvére - aki a kikényszerített szerződésen vevőként szerepelt, a gépkocsit a bűncselekmény után négy nappal, 1996. október 8-án a XV. kerületben lévő SILVER Autó-Mobil Bt. telephelyére vitte eladás céljából. Mivel a sértett által készített papír alkalmatlan volt a tuladonjog igazolására - a kereskedő nem fogadta el - az autókereskedésben kapott adás-vételi szerződés nyomtatványra ráhamisította a sértett aláírását. A szerződést tanúként az autókereskedő is aláírta. A gépkocsit a hamis szerződés és a H. J. által kiállított megbízási megállapodás alapján az autókereskedés két nap múlva eladta 135 ezer forintért. A vevő a XV. ker. Rendőrkapitányság által ekkor már elrendelt körözés ellenére, ugyanitt sikeresen a nevére íratta a gépkocsit. A vevőtől 1996. december 20-án lefoglalták a gépkocsit, 1997. január 6-án a lefoglalást megszüntették és a kocsit a vevőnek visszaadták. A vevő tanúkihallgatására csak január 8-án került sor, a Bt. tulajdonosát január 16-án hallgatták ki. Az eljárási cselekményekre a december elején megszüntetett nyomozás bűnügyi számán került sor. 
	A sértett 1997. januárjában a Hungária Biztosító értesítése alapján szerzett tudomást gépkocsija eladásáról. Január 11-én érdeklődött a rendőrségen és csak ezt követően, január 18-án kapta kézhez a megszüntető határozatot, amely ellen jogi képviselője útján panasszal élt. A Budapesti IV. és XV. kerületi Ügyészség a panasznak helyt adott és 1997. február 11-én pótnyomozást rendelt el.
	A pótnyomozás keretében - a gépkocsi lefoglalásakor beszerzett szerződés adatai alapján - felkutatták és tanúként kihallgatták a gyermekkorú H. T. két felnőttkorú társát, az egyikük élettársát, aki a szerződésen tanúként szerepelt,  valamint a sértettet. Az elkövetők tagadták a bűncselekményt, azt állították, hogy 80 ezer forintért vásárolták meg az autót. A gyermekkorú H. T.-t szembesítették a sértettel. A novemberi meghallgatásához képest - amikor azt mondta, hogy a gépkocsit csak névről ismert barátai vitték el, egyébként az ügyről nem tud semmit - a szembesítésnél felnőtt társai vallomásával megegyezően mondta el a történteket. A nyomozást 1997. június 12-én ismét megszüntették, a gyermekkorúval szemben büntethetőséget kizáró ok miatt, "ismeretlen" társaival szemben pedig a Be. 139. § (1) bek. b. pontja alapján, "mivel az elkövető kilétét megállapítani nem volt lehetséges".
	A sértett panaszának a Bűnügyi Osztály vezetője saját hatáskörében helyt adott és az ismeretlen elkövetők tekintetében a nyomozás folytatására hozott határozatot. 
	A meghosszabbított határidejű nyomozásban írásszakértőt vontak be, aki megállapította, hogy az adásvételi szerződésre H. J. hamisította a sértett aláírását. 1997. november és december hónapban szembesítették a sértettet az elkövetőkkel, akik korábbi vallomásaikat fenntartották. H. J.-t 1997. december 11-én gyanúsították meg zsarolás és magánokirat-hamisítás elkövetésével. Nevezett a magánokirat-hamisítást elismerte, de a gépkocsi megszerzésével kapcsolatban fenntartotta korábbi vallomását. A nyomozás utolsó szakaszában került sor a gyanúsítottak priorálására, melynek során megállapították, hogy korábban rablásért voltak büntetve, egyikük önbíráskodás miatt eljárás alatt állt. 1997. december 20-án a nyomozást befejezték és a Btk. 323. § (2) bekezdésébe ütköző zsarolás büntette miatt vádemelési javaslattal átadták az ügyészségnek.
	1998. február 24-én a Budapesti IV. és XV. kerületi Ügyészség ismét pótnyomozást rendelt el a nyomozás során elkövetett eljárási szabálysértés - védő kirendelésének elmulasztása - miatt. 
	
A vizsgálat megállapításai:
	A XV. kerületi Rendőrkapitányságtól beszerzett iratok alapján megállapítható, hogy a nyomozás indokolatlanul elhúzódó volt, csak a sértett és jogi képviselője kitartásának és panaszainak köszönhető, hogy végül - az ismételt megszüntetések ellenére - nem eredménytelenül végződött. A  panaszfelvétel felületes volt, a tényállás lényeges elemeit a sértett kérése ellenére a feljelentésben nem rögzítették és a cselekményt tévesen minősítették. Mindez hozzájárult ahhoz, hogy a nyomozás első szakaszában olyan szakmai mulasztások történtek, amelyeket a felderítés menetében később csak nehezen lehetett pótolni. 
	A sértettet a nyomozás első ízben történt megszüntetéséről nem értesítették. Nem tisztázták az autókereskedő szerepét a magánokirat-hamisítás elkövetésében, aki aláírásával tanúsította a hamis szerződés létrejöttét. Vallomásában azt nyilatkozta, hogy ténylegesen nem bizományosi szerződést kötött, hanem megvásárolta az autót H. J.-től 100 ezer forintért, ezért - figyelemmel tevőleges közreműködésére és az aránytalanul alacsony árra - vele szemben az orgazdaság gyanúja is megállapítható lett volna.
	Az elkövetési magatartás alapján az elkövetők rablás elkövetésével lettek volna gyanúsíthatók, tekintve, hogy a jelentős erőfölényben lévő elkövetők a sértettet bántalmazták, őt lelövéssel, családját kiirtással fenyegették. Ezek a fenyegetések alkalmasak voltak arra, hogy az alig 18 éves sértettben félelmet keltsenek, akaratát megtörjék. 
	A nyomozás színvonalának vizsgálata nem tartozik az országgyűlési biztos hatáskörébe. A bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 5.§ (1) bekezdése a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el, a hatóságok intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot. 
	Egyes megállapított mulasztások - így a feljelentés adatainak kiegészítésére vonatkozó kérés elutasítása, a nyomozást megszüntető határozat megküldésének elmulasztása -  sértették a panaszos eljárási jogait és ezáltal a jogállamisághoz és a jogbiztonsághoz fűződő alkotmányos jogát. 
	Ajánlás:
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján ajánlom a Budapesti Rendőr-főkapitánynak, hogy szakmai irányítást végző nyomozó szervei útján - a bűnügyek rendőrségi nyomozásáról szóló 40/1987. sz. BM Utasításban meghatározott feladatok keretében - gondoskodjék a XV. kerületi Rendőrkapitányság által folytatott nyomozások törvényességének és szakszerűségének ellenőrzéséről, az észlelt hibák, fogyatékosságok és törvénysértések megszüntetéséről. 	

Budapest, 1998. június 19.

Dr. Polt Péter