OBH 9217/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kiss László

Az eljárás megindulása:

	F. L. elitélt a Budapesti Fegyház és Börtönből panasszal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert véleménye szerint az Ózdi Városi Bíróság 1996. március 29-én kelt 7.B. 75/1996/5. sz. ítéletében helytelenül foglalta összbüntetésbe korábbi büntetéseit, ennek során nem vették figyelembe a közkegyelemről szóló 1990. évi XXXIX. törvény rendelkezéseit. A törvény 9. §-a szerint a kegyelem hatályát veszti azzal szemben, akit a hatálybalépésétől számított három éven belül újabb szándékos bűncselekmény miatt végrehajtható szabadságvesztésre ítélnek. A panaszos az újabb bűncselekményét a törvény hatálybalépését követő negyedik évben követte el, ezért jogsértőnek tartja, hogy a korábbi büntetését teljes egészében figyelembevették az összbüntetés kiszabásánál.
	A hivatal az ügyet azért nem utasította el, mert  1996. december 17-én az állampolgári jogok országgyűlési biztosa látogatást tett a Budapesti Fegyház és Börtönben, ahol a panaszos és a nevében beadványokat szerkesztő elitélt-társa is meghallgatásra kerültek.

Alkalmazott jogszabályok:

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről
48. § (4) A bíróság a feltételes szabadságot megszünteti, ha az elítéltet a feltételes szabadság alatt elkövetett bűncselekmény miatt végrehajtandó szabadságvesztésre ítélik. Ha az elítéltet egyéb büntetésre ítélik vagy ha a magatartási szabályokat megszegi, a bíróság a feltételes szabadságot megszüntetheti.
(5) A feltételes szabadság megszüntetése esetén a feltételes szabadságon eltöltött idő a szabadságvesztésbe nem számít be.
92. § (1) Ha az elkövetőt több, határozott ideig tartó szabadságvesztésre ítélik, a jogerősen kiszabott büntetéseket összbüntetésbe kell foglalni.
(2) Összbüntetésbe csak olyan végrehajtandó büntetések foglalhatók, amelyeket az összbüntetésbe foglaláskor még nem hajtottak végre, vagy amelyeket folyamatosan hajtanak végre.
97. § (1) A különös és a többszörös visszaesővel szemben – amennyiben a törvény másként nem rendelkezik – az újabb bűncselekmény büntetési tételének felső határa szabadságvesztés esetén a felével emelkedik, de nem haladhatja meg a tizenöt évet. Halmazati büntetés esetén a 85. § (2) bekezdése szerinti büntetési tételt kell a felével emelni.

1990. évi XXXIX. törvény a közkegyelem gyakorlásáról
5. § Az 1–4. §-ban meghatározott kegyelem az 1990. június 1-je előtt elkövetett bűncselekmény miatt kiszabott büntetésekre vonatkozik.
9. § A kegyelem hatályát veszti azzal szemben, akit az e törvény hatálybalépését követő három éven belül elkövetett szándékos bűncselekmény miatt végrehajtandó szabadságvesztésre ítélnek.

BH1997. 57. Ha az elítélt az 1990. évi XXXIX. törvényen alapuló végrehajtási közkegyelem folytán csökkentett tartamú szabadságvesztésből feltételes szabadságra bocsátják, és az újabb – szándékos – bűncselekményt a közkegyelem várakozási idejének a letelte után, de a feltételes szabadság tartama alatt követte el; az összbüntetés tartamának a megállapításánál abban az esetben is az alapítéletekben eredetileg kiszabott (a végrehajtási kegyelemmel nem csökkentett) büntetési tartam az irányadó. Az elengedés mértékének, valamint az összbüntetés tartamának a megállapításánál a közkegyelem folytán csökkentett tartamot figyelmen kívül kell hagyni, az összbüntetési ítélet rendelkező részében azonban pontosan meg kell jelölni, hogy a közkegyelem folytán (amely nem vesztette hatályát) milyen büntetési tartam nem hajtható végre [Btk. 93. § (2) bek., 1990. évi XXXIX. tv. 9. §].

BK 151. szám Az összbüntetés tartamának megállapítása és az összbüntetésbe foglalás eljárási kérdései
3. Az összbüntetésbe foglalásnak azokban az eseteiben, amikor valamelyik szabadságvesztés végrehajtása bármely okból megszakad, majd utóbb ennek a büntetésnek a folytatására, valamint az újabb, jogerős ítélettel kiszabott szabadságvesztéssel való összbüntetésbe foglalására kerül sor: az összbüntetésbe foglalás szempontjából a két alapítéletben eredetileg kiszabott büntetési mérték az irányadó, az elengedés mértékét pedig a még le nem töltött büntetésrész alapulvételével kell megállapítani. Ez irányadó azokban az esetekben is, amikor a terheltet a büntetés teljes kiállása előtt feltételes szabadságra bocsátják, majd a Btk. 48. §-ának (1) bekezdésében megjelölt tartam alatt elkövetett újabb bűncselekmény miatt a bíróság végrehajtandó szabadságvesztésre ítéli, és az említett törvényhely (4) bekezdése alapján a korábbi ügyben engedélyezett feltételes szabadságot megszünteti. Ebben az esetben is a büntetések teljes tartamának az alapulvétele mellett, de a feltételes szabadságra bocsátás folytán még ténylegesen ki nem töltött büntetési tartam figyelembevételével kell az elengedés mértékét megállapítani. Ennek során elsődlegesen arra kell figyelemmel lenni, hogy a feltételes szabadság megszüntetése esetén is hatályosulnia kell a feltételes szabadságra bocsátás folytán még ki nem töltött büntetésrész végrehajtására vonatkozó követelménynek. Ha a feltételes szabadság tartama alatt elkövetett bűncselekmény miatt ez elkövetőt újból szabadságvesztésre ítélik, az elkövető – szándékos bűncselekmény esetén – a Btk. 47. §-a (3) bekezdésének a) pontjában foglalt rendelkezés folytán az összbüntetésként megállapított szabadságvesztésből sem bocsátható feltételes szabadságra.

Javaslat:

A panasz a fenti jogszabályokra és a Legfelsőbb Bíróság állásfoglalására tekintettel megalapozatlan, másrészt a bíróság ítélethozatali tevékenységére az országgyűlési biztos vizsgálati hatásköre nem terjed ki. Mindezekre tekintettel javaslom a panasz elutasítását és erről a panaszos értesítését. 

Budapest, 1997.szeptember 17.

Dr. Kiss László