OBH 9088/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Haraszti Katalin
A vizsgálat megindulása:

	A Magyar Emberi Jogvédő Központ (a továbbiakban: MEJOK) négy afgán család (a továbbiakban: panaszosok) ügyében fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához. A MEJOK beadványában sérelmezte, hogy a családok, illetve azok tagjai - összesen húsz fő - mindössze ideiglenes tartózkodási engedéllyel rendelkeznek, amelyeket az illetékes hatóságok időről-időre meghosszabbítanak.

A megállapított tényállás: 

	A négy család közül az egyik 1995. június 26-án, a másik 1995. augusztus 11-én útlevél nélkül, embercsempész közreműködésével, a határellenőrzés kikerülésével érkezett Magyarországra.  A harmadik és a negyedik család útlevéllel érkezett, azonban 1995. március 14-én, illetve 1995. augusztus 15-én hamis szovjet útlevelek felmutatásával megkisérelték elhagyni az országot. A ki-és beutazás szabályainak megszegése, illetve annak kisérlete miatt panaszosok ellen idegenrendészeti eljárás indultak, amelyek eredményeként kiutasításukra, valamint  beutazási és tartózkodási tilalom elrendelésére került sor. Panaszosok kiutaztatása a származási országukban uralkodó polgárháborús viszonyok miatt nem történt meg
	Figyelemmel arra, hogy panaszosok nem tudták magukat eltartani, sem megfelelő lakással, anyagi fedezettel vagy jövedelemmel, sem eltartásukra köteles meghívóval, illetőleg eltartásukra kötelezhető hozzátartozóval nem rendelkeztek, az eljáró idegenrendészeti hatóságok - kötelező tartózkodási helyként - előbb közösségi szálláson, majd a Magyar Vöröskereszt Segítő Otthonában helyezték el őket, részükre ideglenes tartózkodási igazolást állítottak ki. Panaszosok  tartózkodásának, ellátásának, gyermekeik iskoláztatásának költségeit az érintett szervek költségetési forrásokból fedezték.
	Az idegenrendészeti eljárás kezdetekor panaszosok menekült státusz iránti kérelmeket terjesztettek elő, amelyeket az ENSZ Menekültügyi Főbiztosság Budapesti Irodája 1995-ben illetve 1996. évben elutasított.
1998. március 19-én kelt levelében az ENSZ Menekültügyi Főbiztosság Budapesti Irodája Hivatalomat arról tájékoztatotta, hogy 1998. február 28-án panaszosokat menekültként elismerte, őket saját illetékességi körébe vonta.

A vizsgált alkotmányos jogok:

- A jogállamhoz, illetve az ebből eredő jogbiztonsághoz való jog / Alkotmány 2. § (1)        bekezdése/;
- A nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangjához való jog /Alkotmány 7. § (1)   bekezdése/
- Menedékhez való jog /Alkotmány 65. § (1) bekezdése/.

Az alkalmazott jogszabályok:

A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény

4. § (1) A külföldi csak az állampolgárságát (hontalanságot) és személyazonosító adatait igazoló érvényes útlevéllel és – a (2) bekezdésben meghatározottak kivételével – a magyar hatóság által kiadott érvényes vízummal lépheti át a magyar államhatárt, és tartózkodhat a Magyar Köztársaság területén.

23. § (1) Az állami szuverenitás, a nemzetbiztonság, az alkotmányos rend, a közbiztonság védelme érdekében beutazási és tartózkodási tilalmat kell elrendelni azzal a külföldivel szemben
a) akit kiutasítottak;
(2) Beutazási és tartózkodási tilalom rendelhető el azzal a külföldivel szemben
a) aki a ki- és beutazás szabályait megszegte, vagy ezt megkísérelte;

31. § (1) Kiutasítható a Magyar Köztársaság területéről az a külföldi, akivel szemben beutazási és tartózkodási tilalom elrendelésének lenne helye, illetőleg ilyen tilalmat rendeltek el (23. §), vagy aki az ország elhagyására előírt kötelezettségének nem tett eleget.
(2) Az e törvényben szabályozott kiutasítás elrendelésére a rendőr-főkapitányság vagy a határőr-igazgatóság (a továbbiakban: a kiutasítást elrendelő szerv) jogosult.

32. § (1) Nem irányítható vissza, illetőleg nem utasítható ki a külföldi olyan országba vagy olyan terület határára, ahol faji, vallási okból, nemzeti, társadalmi hovatartozása vagy politikai nézetei miatt üldözés veszélyének lenne kitéve, továbbá olyan állam területére vagy olyan terület határára sem, ahol nyomós oknál fogva tartani lehet attól, hogy a visszairányított, illetve kiutasított külföldi kínzásnak, embertelen, megalázó bánásmódnak lenne kitéve. E személyek részére kötelező tartózkodási hely jelölhető ki.

33. § (1) A kiutasítást alakszerű határozattal kell elrendelni. A rendelkező részben meg kell jelölni a kiutasítás okát, a beutazási tilalom megszűnésének határnapját, az ország elhagyására előírt kötelezettség határnapját, továbbá az ujjnyomat-levételre vonatkozó kötelezést és a határátlépés helyét.
(2) Az (1) bekezdés szerinti határozatot szóban is ki kell hirdetni, és a kiutasítást, valamint a beutazási tilalom megszűnésének napját az útlevélbe be kell jegyezni.
(3) A kiutasítás végrehajtását a kiutasítás feltételeinek biztosításáig – így különösen az útlevél, vízum, menetjegy beszerzéséig – fel lehet függeszteni. A felfüggesztést elrendelő határozat ellen jogorvoslatnak nincs helye.
(4) A kiutasítás költségeit a kiutasított vagy – anyagi fedezet hiányában – a meghívó viseli. Ha a kiutazási kötelezettség azért nem teljesíthető, mert sem a kiutasított sem a meghívó nem rendelkezik megfelelő anyagi fedezettel, a kiutaztatás költségét a kiutasítást elrendelő hatóság megelőlegezi.
(5) A (4) bekezdés szerint megelőlegezett kiutaztatási költséget a külföldi vagy meghívás esetén a meghívó köteles megtéríteni.

43. § (1) A rendőr-főkapitányság, a határőrség igazgatósága vagy kirendeltsége alakszerű határozattal – idegenrendészeti őrizetnek nem minősülő – személyes szabadságot korlátozó intézkedésként a külföldi kijelölt helyen való tartózkodását rendelheti el, ha
e) visszautasításának vagy kiutasításának lenne helye, de a 32. § (1) bekezdése szerinti tilalom értelmében nem irányítható vissza vagy nem utasítható ki.
(2) A határozat rendelkező részében meg kell határozni a kötelező tartózkodás helyét és a tartózkodási hely elhagyásának feltételeit.
(3) A kötelező tartózkodási hely közösségi szálláson is kijelölhető, ha a külföldi magát eltartani nem képes, megfelelő lakással, anyagi fedezettel vagy jövedelemmel, az eltartására köteles meghívóval, illetőleg eltartásra kötelezhető hozzátartozóval nem rendelkezik.

A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény végrehajtásáról szóló 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet

25. § (1) Az eljáró idegenrendészeti hatóság hivatalból ideiglenes tartózkodásra jogosító igazolással látja el azt a külföldit, aki a Tv.-ben vagy más jogszabályban meghatározott valamely beutazásra és tartózkodásra jogosító engedéllyel nem rendelkezik, és aki a Tv. 32. §-ának (1) bekezdése alapján nem irányítható vissza, illetve az ország területéről nem utasítható ki, vagy aki az országot valamely más okból nem hagyhatja el.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott igazolás a külföldi személyazonosító adatait, állampolgárságát (hontalan státusát), magyarországi tartózkodási helyét, arcfényképét, a kiállítás indokát, az igazolás sorszámát, érvényességi idejét, valamint a kiállító hatóság megnevezését tartalmazza.
(3) Az igazolás érvényességi idejét a külföldi körülményeinek mérlegelésével az idegenrendészeti hatóság állapítja meg. Az igazolás érvényességi ideje a külföldi kiutazásáig, illetve tartózkodási engedéllyel történő ellátásáig meghosszabbítható.

53. § (1) Kötelező tartózkodási helyként kijelölhető a külföldi által megjelölt szálláshely, ennek hiányában meghívás esetén a meghívó lakóhelye, tartózkodási helye vagy a meghívó által biztosított szálláshely, továbbá a külföldi eltartására kötelezhető hozzátartozó lakóhelye, a karitatív szervezetek által rendelkezésre bocsátott szálláshely, az átmeneti szállás, szakmailag indokolt gyógykezelés (rehabilitáció) esetén annak időtartamára fekvőbeteg-ellátást nyújtó egészségügyi intézmény, valamint – az igénybevétel egyéb jogszabályi feltételeinek megfelelő külföldi esetén – személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmény.
(2) Közösségi szálláshely az idegenrendészeti hatóság által e célból létrehozott és fenntartott szálláshely.

A külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény, valamint a 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet végrehajtásáról szóló 9/1994. (IV. 30.) BM rendelet

31. § Az R. 25. §-ában meghatározott igazolással kell ellátni azt az érvényes tartózkodásra jogosító engedéllyel nem rendelkező külföldit,
a) aki útlevelét elveszítette, a kiutazáshoz szükséges útiokmány kiállításáig és kiutazási engedéllyel történő ellátásáig,
b) akinek büntető- vagy szabálysértési eljárás kapcsán az útlevele visszatartásra került, a visszatartás feloldásáig, illetve kiutazásáig,
c) akit Magyarországról kiutasítottak, de a kiutasítás végrehajtását a Tv. 33. § (3) bekezdése alapján felfüggesztették,
d) akinél a kiutazási kötelezettséget megállapító határozattal szemben kezdeményezett jogorvoslati eljárás ideje alatt a teljesítési határidő lejár, a kiutazásáig, illetve tartózkodási engedéllyel történő ellátásáig,
e) akivel szemben a kiutasítási határozat előzetes végrehajtását nem rendelték el, a kiutazásra kötelezés időpontjától a határozat jogerőssé, illetve végrehajthatóvá válásáig,
f) akinek kijelölt helyen való tartózkodását rendelték el, a korlátozás megszüntetéséig,
g) akinek a kiutasításától, illetve akivel szemben a beutazási és tartózkodási tilalom elrendelésétől az idegenrendészeti hatóság az R. 24/A. §-a alapján eltekint, a kiutazáshoz szükséges úti okmány kiállításáig és kiutazási engedéllyel történő ellátásáig, illetve kiutazásáig.

32. § (1) Az ideiglenes tartózkodásra jogosító igazolás kiállítására, illetve meghosszabbítására az intézkedés helye szerint illetékes rendőrkapitányság vagy rendőr-főkapitányság jogosult.
(2) Az ideiglenes tartózkodásra jogosító igazolást a 31. § c)–f) pontjaiban meghatározott esetekben a határőrigazgatóság is kiállíthatja, illetve meghosszabbíthatja, ha a kiutasítást vagy a kijelölt helyen való tartózkodást a határőrség rendelte el.

A menedékjogról szóló 1997. évi CXXXIX. törvény

17. § (1) A menekültet, ha törvény vagy kormányrendelet másképp nem rendelkezik – a (2) bekezdésben foglalt kivételekkel – a magyar állampolgárokra vonatkozó jogok illetik meg, és kötelezettségek terhelik.
(2) A menekült
a) nem rendelkezik választójoggal;
b) nem hadköteles;
c) nem tölthet be olyan munkakört, illetőleg feladatkört, amelynek ellátását jogszabály magyar állampolgársághoz köti.

59. § (1) Ez a törvény 1998. március 1-jén lép hatályba, rendelkezéseit – a (3) bekezdésben foglalt kivételekkel – a folyamatban lévő ügyekben alkalmazni kell.
(2) A menekültügyi hatóság menekültként ismeri el azt a magyarországi szálláshellyel rendelkező külföldit, akire nézve a Genfi Egyezmény alkalmazhatóságát az ENSZ Menekültügyi Főbiztossága Budapesti Irodája e törvény hatálybalépéséig megállapította; feltéve, hogy az érintett menekültkénti elismerését e törvény hatálybalépését követő 90 napon belül kéri.
(3) A törvény 61. §-ának (3)–(5) bekezdésében, valamint (7)–(9) bekezdésében foglalt rendelkezéseket a hatálybalépést követően benyújtott kérelmekre kell alkalmazni.
(4) Ahol jogszabály ideiglenes menedéket élvezőt említ, azon a menedékest kell érteni.
(5) A törvény hatálybalépésével egyidejűleg a menekültként elismert személyek jogállásáról szóló 1989. évi 19. törvényerejű rendelet, továbbá a menekültek helyzetére vonatkozó 1951. évi július hó 28. napján elfogadott Egyezmény, valamint a menekültek helyzetére vonatkozóan az 1967. évi január hó 31. napján létrejött jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 1989. évi 15. törvényerejű rendelet 3. §-a, továbbá a külföldiek beutazásáról, magyarországi tartózkodásáról és bevándorlásáról szóló 1993. évi LXXXVI. törvény 64. §-a (1) bekezdésének g) pontja hatályát veszti.

A vizsgálat megállapításai: 

	Panaszosok azzal a cselekményükkel, hogy embercsempész közreműködésével lépték át a Magyar Köztársaság államhatárát, illetve hamis útlevelek felmutatásával kisérelték azt megtenni, megsértették az 1993. évi LXXXVI. tv. (a továbbiakban: Itv.) 4. § (1) bekezdésének rendelkezéseit. Az eljáró idegenrendészeti hatóságok panaszosok ellen az Itv. 23. § (2) bekezdés a) pontja alapján, a ki-és beutazás szabályainak megszegése, illetve annak kisérlete miatt beutazási és tartózkodási tilalmat rendeltek el, továbbá az Itv. 31. § (1) bekezdése alkalmával kiutasították - vagyis az ország elhagyására kötelezték - őket.  Panaszosok kötelezettségüknek nem tudtak eleget tenni, ezért az eljáró hatóságok a kiutasítás kényszerrel történő végrehajtásának feltételeit is megvizsgálták. A vizsgálat eredményeként megállapították, hogy a panaszosok származási országában uralkodó polgárháborús helyzetre figyelemmel, esetükben az Itv. 32. § (1) bekezdésének rendelkezéseit kell alkalmazni, ezért kiutasításuk végrehajtását felfüggesztették és a 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet 31. § f) pontja alapján ideiglenes tartózkodásra jogosító igazolással látták el őket.  A rendelkezésemre álló adatok szerint az eljáró idegenrendészeti hatóságok az Itv. vonatkozó rendelkezéseinek megfelelően jártak el, ebben a vonatkozásban alkotmányos visszásságot nem észleltem.
	Az eljáró idegenrendészeti szervek az Itv. 43. § (1) bekezdésének e) pontja alapján panaszosok kijelölt helyen való tartózkodását rendelték el és kötelező tartózkodási helyeként  az Itv. 43. § (3) alkalmazásával először egy közösségi szállást, majd a 64/1994. (IV. 30.) Korm. rendelet 53. § (1) bekezdése alapján a Magyar Vöröskereszt Segítő Otthonát jelölték ki. A rendelkezésemre álló adatok szerint az eljáró idegenrendészeti hatóságok vonatkozó jogszabályi rendelkezéseinek helyesen alkalmazták, ebben a vonatkozásban alkotmányos visszásságot nem észleltem.
	Magyarország az Európán kívüli területekről származó kérelmezőket kizáró földrajzi korlátozás fenntartásával - az 1989. évi 15. tvr. 3. §-a  - csatlakozott a menekültek helyzetére vonatkozó 1951. évi július hó 28. napján elfogadott egyezményhez valamint a menekültek helyzetére vonatkozóan 1967. évi január hó 31. napján létrejött jegyzőkönyvhöz. A földrajzi korlátozás következményeként az Európán kívüli menedékkérők ügyében - az ENSZ 1950. december 14-i 428 (V) számú határozatával jóváhagyott - az ENSZ Menekültügyi Főbiztosa Hivatalának Alapokmánya értelmében a Főbiztos Hivatalának Budapesti Irodája járt el és gondoskodott az általa menekültként elismert személyek ellátásról. Panaszosok lehetőséget kaptak arra, hogy kérelemmel forduljanak az ENSZ Menekültügyi Főbiztosa Hivatalának Budapesti Irodájához, így ebben a vonatkozásban alkotmányos visszásságot nem észleltem.
	Az ENSZ Menekültügyi Főbiztosa Hivatalának Budapesti Irodája 1998. február 28-án panaszosokat menekültként elismerte. A menedékjogról szóló 1997. évi CXXXIX. tv. 59. § (5) bekezdése hatályon kívül helyezte az 1989. évi 15. tvr. 3. §-át, azaz feloldotta a földrajzi korlátozást. Az 1997. évi CXXXIX. tv. 59. § (2) bekezdése értelmében az illetékes magyar hatóság menekültként ismerik el azt a magyarországi szálláshellyel rendelkező külföldit, akire nézve a Genfi Egyezmény alkalmazhatóságát az ENSZ Menekültügyi Főbiztossága Budapesti Irodája a törvény hatálybalépéséig megállapította; feltéve, hogy az érintett menekültkénti elismerését e törvény hatálybalépését követő 90 napon belül kéri. Az ENSZ Menekültügyi Főbiztossága Budapesti Irodájának 1998. február 28-i határozata, valamint a panasz benyújtását követő jogszabályváltozásokra figyelemmel megállapítottam, hogy panaszosok jogi helyzete rendeződőtt, nincs jogi akadálya annak, hogy - kérelmük benyújtását követően - őket a magyar hatóságok menekültként elismerjék. Figyelemmel arra, hogy az 1997. évi CXXXIX. tv. 17. § (1) bekezdése értelmében a menekültet a magyar állampolgárokra vonatkozó jogok illetik meg és kötelezettségek terhelik, így panaszosokat az országból nem lehet kitoloncolni. A leírtak alapján ebben a vonatkozásban alkotmányos visszásságot nem észleltem

Budapest, 1998. június

Gönczöl Katalin