OBH 8619/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Zsiga Jánosné
Az eljárás megindítása

Az egyik fővárosi kórház osztályvezető főorvosa Hivatalunktól kér választ a következő kérdésekre nézve:

Az általa vezetett Szülészet-nőgyógyászati és Nőgyógyászat-onkológiai osztályon gyógykezelt "Jehova Tanúi" felekezet tagjai a vérátömlesztést, vérkészítményekkel való kezelést elutasítják, jóllehet adott esetekben életmentő funkciója lehet a vérátömlesztésnek, s ennek elmulasztása a beteg életére nézve végzetes, az orvosi esküvel pedig ellentétes lenne. 
Minthogy a felvetett probléma lényege az Alkotmány 60. §-a (1) és (2) bekezdésben deklarált vallásszabadsághoz fűződő, és az 59. § (1( bekezdésében, illetve a 70/D. § (1) bekezdésében biztosított élethez, illetve az egészséghez való jogok összeütközése, vizsgálatot rendeltem el.

A tényállás és a vizsgálat megállapításai

	1./ A Jehova tanúi" vallási közösség tagjai a Bibliára hivatkozva - amely az emberi vér felhasználását tiltja - elfogadhatatlannak tartják emberi vérkészítmények gyógyításra történő igénybevételét. 

	Problémaként vetődik fel tehát, hogy a beteg alkotmányos személyiségi joga sérül-e, ha orvosi  javaslat  alapján a közvetlen életveszélyre tekintettel a hozzájárulása nélkül kap transzfúziót, illetve felelősségre vonható-e a kezelőorvos, amennyiben - a beteg egyértelmű kívánságához képest - a vérátömlesztés elmaradása életveszélyt, vagy a beteg halálát okozza. 
	2./ Az egészségügyről szóló 1972. évi II. törvény jelenleg hatályos 49. §-ának (3) bekezdése szerint: " Nincs szükség vér, vagy más vizsgálati anyag vételéhez hozzájárulásra, ha a kiskorú, vagy akaratnyilvánításra képtelen állapotban lévő, illetőleg cselekvőképtelen, vagy korlátozottan cselekvőképes nagykorú személytől kell venni, továbbá, ha a vizsgálatot, illetőleg gyógykezelést jogszabály alapján kötelezően kell elvégezni, vagy ha az a közvetlen életveszély elhárítása érdekében szükséges." 

	Az említett törvény 52. § (5) bekezdésében foglaltak alapján pedig: " A vérátömlesztést /vértranszfúziót/ az orvostudomány mindenkori állásának megfelelően kell elvégezni; a 49. § (2) és (3) bekezdésében foglalt rendelkezéseket megfelelően alkalmazni kell." 
	A jelenleg hatályos törvény fentebb idézett rendelkezéseiből következően tehát a vér vételéhez, illetve vérátömlesztéshez csupán a közvetlen életveszélyben nem lévő, cselekvőképes felnőtt korú beteg esetében van szükség hozzájárulásra, kivéve, ha a szóban lévő gyógykezelést jogszabály alapján, kötelezően kell elvégezni.

	3./ Az adott körülményekhez képest az 1993. évi LIX. törvény 18. §-a (2) bekezdésében biztosított jogkörömnél fogva felvilágosítást kértem a Népjóléti Minisztertől arra nézve, hogy a készülő egészségügyi törvényben az itt felvetett kérdéssel kapcsolatban sor kerül-e, és milyen koncepció keretei között a jelenlegi rendelkezések esetleges megváltoztatására.
	Dr. Kökény Mihály miniszter tájékoztatása szerint a készülő új egészségügyi törvény kiemelt fontosságot tulajdonít a betegek jogainak és külön alcímben foglalkozik a beteg önrendelkezési jogával. Ezen utóbb említett jog gyakorlása keretében a beteg szabadon döntheti el, hogy mely egészségügyi beavatkozások elvégzéséhez járul hozzá, illetve melyeket utasít vissza. 
	A tervezet az ellátás visszautasítása jogát illetően fő szabályként úgy rendelkezik, hogy a cselekvőképes betegnek joga van az ellátás visszautasítására, kivéve, ha annak elmaradása mások életét, vagy testi épségét veszélyezteti. A cselekvőképes, de átmenetileg belátási képességének hiányában szenvedő beteg is jogosult az ellátás visszautasítására, olymódon, amely szerint a jövőre nézve, előre nyilatkozhat arról, hogy milyen ellátásokhoz adja hozzájárulását, illetve melyeket utasít vissza.
	Ugyanakkor viszont amennyiben a cselekvőképtelen személy esetében a törvényes képviselő megtagadja a beteg életének megmentéséhez, vagy egészségkárosodásának megelőzéséhez szükséges beleegyezést, úgy a tervezet értelmében intézkedni kell ennek bíróság általi pótlása iránt. A bíróság határozatáig azonban a kezelőorvos köteles minden olyan ellátás nyújtására, amely a beteg életének megmentéséhez, vagy a maradandó egészségkárosodás megelőzéséhez szükséges.

	4./ Bár a törvénytervezetnek a fentiekben részletezett rendelkezései még nem tekinthetőek végleges alakzatúnak,tartalmilag egyrészt  mégis egyértelműen meghatározzák a népjóléti tárca álláspontját a beteg önrendelkezési joga kérdésében, másfelől pedig végső soron változatlanul azt az elvet követik, amely szerint az orvos az említett keretek között köteles minden olyan ellátás nyújtására, amely a beteg életének megmentéséhez, vagy a maradandpó egészségkárosodás megelőzéséhez szükséges.	

	Az idézett rendelkezések jövőbeli - törvényszabta keretek közötti - érvényesülése folytán pedig végső soron megoldást  - és ekként orvoslást -  nyerhet a vallásszabadsághoz fűződő jog és az élethez, illetve egészséghez való jog ezidőszerinti ellentmondásából adódó alkotmányos visszásság.

	A beadványnak a mai helyzet tükrében felvetett kérdését illetően mindenesetre ujólag ki kell hangsúlyozni, hogy a jelenlegi jogi szabályozás szerint a közvetlen életveszély elhárítása érdekében az orvosnak kötelező a vérátömlesztés végrehajtása. /1972. évi II. törvény 49. § (2)-(3), és 52. § (5) bekezdése./ 

	Mindezekhez képest nem látok indokot az 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése szerinti további intézkedés megtételére.

Budapest, 1997. április 29.

Gönczöl Katalin