OBH 8493/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Kiss Anikó

I. Az eljárás megindulása:

Az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal (a továbbiakban: OKKH) panaszos részére a 322482/1/1992. számú határozatában 500. Ft/hó nyugdíjkiegészítést állapított meg. Panaszos a határozat ellen fellebbezést nyújtott be. Fellebbezésére érdeklődő levelei ellenére három év elteltével sem kapott választ, ezért ügyének kivizsgálása érdekében Hivatalomhoz fordult.

A panasz alapján a jogállamiság sérelmének gyanúja merült fel, így az ügyben vizsgálatot indítottam.

II. A megállapított tényállás:

Panaszos fellebbezése alapján az OKKH 1992. szeptember 8-i dátummal új Hatósági Bizonyítványt állított ki, melyben havi 750. -Ft nyugdíjkiegészítést állapított meg. Ennek ellenére a MÁV Rt. Nyugdíj Igazgatósága az emelt összegű nyugdíjat 1996. februárjáig nem folyósította panaszos részére.
1996. február 21-én az elmaradásból kifizetésre került 16.910. Ft, ami azonban nem tartalmazta a késedelmi pótlékot. A késedelmi pótlék kifizetése iránt a MÁV Rt. Nyugdíjigazgatóság 1996. december 11-én tett intézkedést.

III. Az érintett alkotmányos jogok:

1. A Magyar Köztársaság Alkotmánya

	2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. 

	57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényekben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírói, államigazgatási vagy más hatósági döntés ellen, amely jogát vagy jogos érdekét sérti.

IV. Az ügy jogszabályi háttere:

1. A társadalombiztosításról szóló 1975. évi II. törvény

110. § (1) Késedelmi pótlékot köteles fizetni az a munkáltató, egyéb szerv, illetőleg személy, aki a társadalombiztosítási, az egészségbiztosítási, a nyugdíjjárulék, valamint a baleseti járulékfizetési kötelezettségének az előírt határidőig nem tesz eleget.
(2) A késedelmi pótlék mértéke naptári naponként 0,13 százalék.
(3) A késedelmi pótlékot a 104. § megfelelő alkalmazásával a befizetésre (átutalásra) előírt eredeti határnapot követő naptól kell számítani.
(4) Ha az illetékes egészségbiztosítási igazgatási szerv az igényelbírálásra vonatkozó rendelkezések szerint elbírált táppénz, terhességi-gyermekágyi segély, gyermekgondozási díj, baleseti táppénz folyósítását (kifizetését, postára adását, átutalását) 15 napon belül nem teljesíti, a jogosult részére a késedelmi pótlékkal azonos mértékű kamatot köteles fizetni.
(5) Ha az illetékes nyugdíjfolyósító szerv az igényelbírálásra vonatkozó rendelkezések szerint megállapított ellátás folyósítását (az ellátás összegének postára adását, átutalását) a határozat kézbesítését követő 15 napon belül nem teljesíti, a jogosultnak a késedelmi pótlékkal azonos mértékű kamatot köteles fizetni a késedelmesen folyósított ellátás összege után. A kamatot az említett határidő lejártát követő naptól kell számítani.

2. Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény

2. § (1) A közigazgatási szervek eljárásukban következetesen érvényre juttatják a törvényességet, demokratizmust és humanizmust.
(2) A közigazgatási szervek előmozdítják a jogok érvényesülését és a kötelességek teljesítését, az állampolgári fegyelem megszilárdítását.
(3)
(4) A közigazgatási szervek feladataikat a lakosság tevékeny közreműködésével látják el. Az államigazgatási eljárás a hatóság, az ügyfelek, továbbá az eljárásban részt vevő más szervek és személyek hatékony együttműködésére épül.
(5) Az államigazgatási eljárásban mind a magyar, mind a külföldi ügyfelek a törvény előtt teljes egyenlőséget élveznek, és ügyeiket minden megkülönböztetés és részrehajlás nélkül kell elintézni. Az államigazgatási eljárásban anyanyelvét szóban és írásban mindenki használhatja. A magyar nyelv ismeretének hiánya miatt senkit nem érhet hátrány.
(6) Az ügyfelet az államigazgatási eljárásban megilleti a nyilatkozattétel és a jogorvoslat joga, köteles viszont legjobb tudomása szerint, jóhiszeműen közreműködni. Mindezek érdekében az eljáró szerv az ügyfelet jogairól és kötelességeiről tájékoztatja.
(7) A közigazgatási szervek feladataikat gyors és egyszerű eljárással teljesítik.

15. § (1) Az érdemi határozatot a kérelem előterjesztésétől, illetőleg az eljárás hivatalból történt megindításától számított harminc napon belül kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig csak törvény, törvényerejű rendelet vagy kormányrendelet állapíthat meg.
(2) A testületi szerv hatáskörébe tartozó egyedi államigazgatási ügyben az (1) bekezdésben meghatározott határidőn belül, vagy ha ez nem lehetséges, legkésőbb a soron következő testületi ülésen kell határozni.
(3) Az eljáró közigazgatási szerv vezetője a határidőt indokolt esetben egy ízben legfeljebb harminc nappal meghosszabbíthatja. Erről – kérelemre indult eljárás esetén – az ügyfelet értesíteni kell.

45. § (1) A határozatot kézbesítés útján kell közölni, a jelenlevő ügyféllel, azonban – ha jogszabály nem zárja ki – kihirdetés útján is közölni lehet.
(2) Ha jogszabály elrendeli, a közlés közszemlére (közhírré) tétel útján történik.
(3) Közveszély, életveszély, jelentős vagy helyrehozhatatlan kár veszélye esetében a határozatot távközlési eszköz útján is közölni lehet. A közlés időpontját az iratra fel kell jegyezni.
(4) A határozatot meg kell küldeni vagy arról tájékoztatást kell adni a jogszabályban meghatározott szervnek (személynek), valamint az ügyben eljárt szakhatóságnak.

50. § (1) A közigazgatási szerv tény, állapot vagy egyéb adat (a továbbiakban: adat) igazolására hatósági bizonyítványt ad ki.
(2) A hatósági bizonyítvány kiadására – a 6. §-ban felsoroltakon felül – az a közigazgatási szerv is illetékes,
a) amelynek területén a bizonyítandó tény bekövetkezett, illetőleg az állapot tartott vagy megszűnt,
b) amelynek területén a bizonyítással kapcsolatos dolog van, vagy a bizonyítani kívánt időszakban volt,
c) amelynek nyilvántartása az adatot tartalmazza.
(3) A hatósági bizonyítványt – a kérelem előterjesztésétől számított nyolc napon belül – írásban kell kiadni, illetőleg az ügyfél által benyújtott iratot záradékkal lehet ellátni. A hatósági bizonyítványban fel kell tüntetni, hogy azt kinek, milyen célból és milyen bizonyítékok alapján adták ki.
(4) A hatósági bizonyítvány tartalmát – az ellenkező bizonyításáig – mindenki köteles elfogadni.

62. § (1) Az ügyfél az ügy érdemében hozott első fokú határozat ellen fellebbezhet. A fellebbezés joga megilleti azt is, akire a határozat rendelkezést tartalmaz.
(2) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fellebbezést a határozat közlésétől számított tizenöt napon belül lehet előterjeszteni.
(3) Az érdemi döntést megelőző határozat és a szakhatóság állásfoglalása csak az érdemi határozat elleni fellebbezésben támadható meg, kivéve ha a külön fellebbezést jogszabály megengedi. Bírságot kiszabó határozat ellen fellebbezésnek van helye.
(4) A fellebbezésre jogosult a fellebbezési határidőn belül a fellebbezésről lemondhat.

67. § A fellebbezési eljárás során hozott határozatot a fellebbezővel és mindazokkal, akikkel az első fokú határozatot közölték, az első fokon eljárt közigazgatási szerv útján írásban kell közölni.

3. A 93/1990. (XI.21.) Kormányrendelet Az 1945 és 1963 között törvénysértő módon elítéltek, az 1956-os forradalommal és szabadságharccal összefüggésben elítéltek, valamint a korábbi nyugdíjcsökkentés megszűntetéséről, továbbá az egyes személyes szabadságot korlátozó intézkedések hatálya alatt állt személyek társadalombiztosítási és munkajogi helyzetének rendezéséről

1. § (1) Annak a személynek a nyugellátását, baleseti nyugellátását (kivéve a baleseti járadékot, hacsak a nyugdíjkorhatárt betöltött személy más ellátással nem rendelkezik), továbbá nyugdíjszerű rendszeres szociális ellátását, akinek elítélése
a) az 1956-os népfelkeléssel összefüggő elítélések orvoslásáról rendelkező 1989. évi XXXVI. törvény, vagy
b) az 1945 és 1963 közötti törvénysértő elítélések semmissé nyilvánításáról rendelkező 1990. évi XXVI. törvény alapján semmis, valamint
c) az 1963 és 1989 között elkövetett egyes állam és közrend elleni bűncselekmények miatt történt elítélések semmissé nyilvánításáról szóló 1992. évi XI. törvény alapján semmis
d) aki a (2) bekezdésben meghatározott egyes, személyes szabadságot korlátozó intézkedések hatálya alatt állt, a szabadságvesztés, illetőleg a szabadság korlátozásának tényleges időtartamától függően fel kell emelni.
(2) Egyes személyes szabadságot korlátozó intézkedések hatálya alatt állt személy az, akit
a) 1945. január 1-je és 1953. december 31-e között rendőrhatósági őrizetben fogva tartottak (továbbiakban: internált),
b) 1945. január 1-je és 1953. december 31-e között tartózkodási helyéről, illetőleg Magyarország meghatározott részéből kitiltottak és rendőrhatósági felügyelet alá helyeztek (továbbiakban: kitelepített),
c) Magyarországon, illetőleg onnan elhurcolva a szovjet katonai bíróság politikai okból elítélt és aki a büntetését részben vagy egészben a Szovjetunióban töltötte le,
d) 1944. október 1-je után a II. világháborúval összefüggésben munkavégzés céljából a szovjet szervek Magyarországról más országba elhurcoltak, illetve szovjet katonai parancsnokság alárendeltségébe tartozó alakulat, vagy jugoszláv katonai alakulat hadifogságába esett; a nyugdíjemelés szempontjából a Magyarország területén hadifogolytáborban eltöltött idő 6 hónapot meghaladó idejét kell számításba venni,
e) internálás, illetőleg kitelepítés céljából őrizetbe vettek, akkor is, ha az internálásra, kitelepítésre nem került sor,
f) az 1956. évi 31. törvényerejű rendelet alapján közbiztonsági őrizetben tartottak,
g) az 1989. évi XXXVI. törvény 1. §-ában, az 1990. évi XXVI. törvény 1. §-ában, valamint az 1992. évi XI. törvény 1. §-ában megjelölt okból előzetes letartóztatásba helyeztek; akinek ideiglenes kényszergyógykezelését rendelték el, de bíróság előtti eljárásra nem került sor; akire nézve az eljárás felmentő ítélettel zárult vagy azt megszüntették, vagy nem végrehajtandó szabadságvesztésre ítélték; akinek kényszergyógykezelését rendelték el; továbbá akit törvényességi óvás vagy perújítás folytán mentettek fel.
(3) Abban az esetben, amikor a személyes szabadság megvonására, illetve korlátozására több alkalommal vagy különböző [a (2) bekezdésben meghatározott] jogcímen került sor, az emelés összegének meghatározásához valamennyi időtartamot – az 1975. évi II. törvény (továbbiakban: T.) végrehajtásáról szóló 89/1990. (V. 1.) MT rendelet (továbbiakban: R.) 179. §-ának megfelelő alkalmazásával – egybe kell számítani.
(4) A személyes szabadság korlátozásának tényleges időtartamába e rendelet alkalmazása szempontjából nem számít be az 1944. október 1-jét megelőzően szovjet hadifogságban töltött időtartam.
(5) Ha a bíróság előtti eljárásra nem került sor, az előzetes letartóztatás, továbbá az ideiglenes kényszergyógykezelés tényét és időtartamát kérelemre – hivatkozással az 1956-os népfelkeléssel összefüggő elítélések orvoslásáról szóló 1989. évi XXXVI. törvényre, az 1945 és 1963 közötti törvénysértő elítélések semmissé nyilvánításáról szóló 1990. évi XXVI. törvényre, valamint az 1963 és 1989 között elkövetett egyes állam és közrend elleni bűncselekmények miatt történt elítélések semmissé nyilvánításáról szóló 1992. évi XI. törvényre – a fővárosi (megyei) főügyészség, ha pedig felmentő ítéletet hoztak, az eljárást megszüntették, az érintett személyt nem végrehajtandó szabadságvesztésre ítélték, vagy kényszergyógykezelését rendelték el, az első fokon eljárt bíróság igazolja.

2. § (1) A szabadságvesztés, illetve a szabadságkorlátozás egy évet (365 naptári napot) meg nem haladó időtartamára járó emelés összege 500 forint.
(2) Az 1. § (3) bekezdésében meghatározott időtartam alapján járó emelés összege
a) az első évre havi 500 forint,
b) a második évtől az ötödik évvel bezárólag évenként havi 250 forint,
c) a hatodik évtől évenként havi 300 forint.
(3) Ha az 1. § (3) bekezdés alapján meghatározott időtartam a 365 naptári napot nem haladja meg, az emelés a (2) bekezdés a) pontja szerint, az egy vagy több évet meghaladó, de újabb 365 naptári napot el nem érő töredék évre pedig a (2) bekezdés b), illetőleg c) pontja alapján jár.
(4) Az emelés összegébe be kell számítani a korábbi jogszabályokban [72/1989. (VII. 4.) MT rendelet, 104/1989. (X. 4.) MT rendelet, 108/1989. (XI. 1.) MT rendelet, 65/1990. (III. 28.) MT rendelet] meghatározott jogcím alapján megállapított, illetve már folyósított nyugdíjemelést.

6. § (1) A semmisnek tekintett elítélés alapján a szabadságvesztés tényleges időtartamát, továbbá azt az időt, amely alatt az érintett személy személyes szabadságát az 1. § (2) bekezdésben megjelölt módon korlátozták, a nyugellátás, baleseti nyugellátás megállapításánál szolgálati időként, munkajogi szempontból pedig munkaviszonyban töltött időként kell számításba venni.
(2) Az a személy, aki a 108/1989. (XI. 1.) MT rendeletben meghatározottak szerinti emelésben részesült és e rendelet alapján a szolgálati idő utólagos beszámítását kéri, a magasabb összegű ellátásra az emelés időpontjától, legkorábban 1989. október 1-jétől jogosult.

10. § (1) Az elítélés semmisségét és a szabadságvesztés tényleges tartamát feltüntető bírósági igazolást, az 1. § (5) bekezdésben meghatározott igazolást, továbbá azt a kérelmet, amelyben az érintett az internálás, a kitelepítés, az őrizetbevétel, a Szovjetunióban tartózkodás, valamint a közbiztonsági őrizet tényének igazolását kéri, a Kárpótlási Hivatalhoz kell benyújtani.
(2) Abban az esetben, ha az e rendelet hatálya alá tartozó személy jogosultságát nem tudja bizonyítani, akkor kérelmére ügyében – a Kárpótlási Hivatal mellett működő – a Társadalmi Kollégium állásfoglalását kell jogosultságának elbírálásánál figyelembe venni.
(3) Az internálás, a kitelepítés, az őrizetbevétel, a Szovjetunióba való elhurcolás, valamint az ottani elítélés és fogvatartás, a közbiztonsági őrizet tényét és időtartamát, az 1. § (1) bekezdésében nevesített semmis ítéletek tényleges időtartamát, az 1. § (2) bekezdésének g) pontjában meghatározott előzetes fogvatartás, ideiglenes kényszergyógykezelés, kényszergyógykezelés időtartamát és a felsoroltakra járó nyugdíjemelés mértékét, továbbá az 1. § (3) bekezdése alapján megállapított tényleges időtartamot és az emelés összegét a Kárpótlási Hivatal hatósági bizonyítvánnyal igazolja. A hatósági bizonyítvány kiállítása iránti kérelmet a 7. §-ban meghatározott kizáró okok esetén a Kárpótlási Hivatal elutasítja.
(4) A Kárpótlási Hivatal külön kérelem benyújtása nélkül intézkedik, ha a nyugdíjas a 72/1989. (VII. 4.) MT rendelet, illetőleg a 104/1989. (X. 4.) MT rendelet, a 65/1990. (III. 28.) MT rendelet, illetőleg a 108/1989. (XI. 1.) MT rendelet alapján már részesült emelésben.

11. § (1) A Kárpótlási Hivatal által kiadott hatósági bizonyítványt a nyugdíjigény benyújtásakor mellékelni kell.
(2) A már megállapított nyugellátás, baleseti nyugellátás, nyugdíjszerű rendszeres szociális ellátás emelését, a Kárpótlási Hivatal által kiadott hatósági bizonyítvány alapján a nyugdíjat folyósító szervek külön kérelem nélkül hajtják végre, ha az érintett a szolgálati idő utólagos elismerését kéri, a hatósági bizonyítványt a lakóhelye szerint illetékes társadalombiztosítási igazgatósághoz (kirendeltséghez), illetőleg a vasutak igazgatási szerveihez kell benyújtani.
(3) A (2) bekezdés megfelelő alkalmazásával történik a házastársi pótlék, házastárs utáni jövedelempótlék címén járó emelés végrehajtása.
(4) E rendelet 5. §-ának hatálya alá tartozó jogosultnak a Kárpótlási Hivatal által kiállított hatósági bizonyítványt a lakóhelye szerinti önkormányzathoz kell benyújtania.

12. § (1) A 6. § szerinti időtartamok szolgálati időként való elismerésénél és a nyugdíjkülönbözet összegének meghatározásánál a nyugdíj megállapításának idején hatályban volt rendelkezéseket kell alkalmazni.
(2) A szolgálati idő utólagos figyelembevételénél az erre az időtartamra (időtartamokra) járó összeggel kell növelni – az időközi emeléseket, kiegészítéseket és az e rendelet alapján járó emelést is tartalmazó – nyugdíjat.
(3) Az emelés összegét nem érinti a szabadságvesztés, továbbá a személyes szabadság korlátozása tényleges időtartamának szolgálati időként történő elismerése.
(4) Az emelt összegű ellátást az R. 251. §-ának megfelelő alkalmazásával kell megállapítani.

V. A vizsgálat megállapításai:

1. A vizsgálat során megállapítást nyert, hogy az OKKH nem kézbesítette az ügyfélnek a másodfokú határozatot. Mulasztás terheli a Kárpótlási Hivatalt abban is, hogy nem dokumentálta a másodfokú határozat MÁV Rt. Nyugdíj Igazgatóság részére való kézbesítésének időpontját, és nem válaszolt panaszos fellebbezés eredményéről érdeklődő leveleire sem.
A jogállamiság olyan eljárást, intézkedést, tevékenységet követel meg a hatóságoktól, amely az állampolgár törvényekbe, a hatóságok által hozott határozatokba és azok végrehajthatóságába vetett bizalmának megszilárdulását szolgálja. Az OKKH panaszos ügyében való eljárása nem felelt meg ennek a követelménynek, így az OKKH a jogállamiság sérelmével járó alkotmányos visszásságot idézett elő.

2. A fentiekben leírt eljárás egyúttal a jogorvoslati jogosultság sérelmével járó alkotmányos visszásságot is megvalósított. A jogorvoslathoz való jog akkor tölti be a funkcióját, ha a jogot vagy jogos érdeket sértő döntés elleni kérelem benyújtásának lehetősége mellett biztosított az is, hogy a panaszos kérelme ténylegesen elbírálásra kerüljön és annak eredményéről tájékoztatást kapjon. Jelen esetben elmaradt a jogorvoslati kérelem elbírálásának eredményéről való tájékoztatás, így a jogorvoslati jogosultság nem realizálódott.

3. Hivatalom közbenjárására a MÁV Rt. Nyugdíj Igazgatósága intézkedett az elmaradt nyugdíjemelés folyósítása iránt, a késedelmi pótlék indokoltságát azonban tagadta. Kérésemre a MÁV Rt. megbízott vezérigazgatója az ügyet ismételten kivizsgáltatta, melynek során további 1.859,- Ft különbözetet folyósított és  késedelmi pótlékot fizetett ki a panaszosnak.

4. A határozatok körültekintőbb kézbesítésének megvalósulásában bízva, a fentiekben megállapított alkotmányos sérelem kielégítő rendezése miatt az ügyben ajánlást nem teszek.

Budapest, 1997. április 1.

Dr. Polt Péter