OBH 8481/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
Előadó: dr. Kiss László

Az eljárás megindulása:
	A panaszos azért fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, mert a Zala Megyei Rendőrfőkapitányság csalás bűntettének alapos gyanúja miatt folytatott büntetőeljárás során a védence ellen 6,9 millió forint zár alá vételét és lakhelyelhagyási tilalmat rendelt el. Ezen felül a gyanúsított vállalkozásának teljes iratanyagát is lefoglalták. A nyomozást külföldi hatóság megkeresése miatt felfüggesztették, de a kényszerintézkedéseket nem oldották fel.  A panasz alapján  az 1993. évi LIX. tv. 17. § (1) bekezdésére tekintettel vizsgálatot rendeltem el az esetleges alkotmányos visszásság megállapítása érdekében.

Érintett alkotmányos jog:
Jogállamiság, jogbiztonsághoz való jog (Alk. 2 .§ (1)bek.)
Tulajdonhoz való jog (Alk. 13. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok:
1973. évi I. törvény a büntetőeljárásról
82. § (1) Tárgyi bizonyítási eszköz minden olyan dolog, amely a bizonyítandó tény bizonyítására alkalmas, így különösen az, amely a bűncselekmény elkövetésének nyomait hordozza, vagy a bűncselekmény elkövetése útján jött létre, amelyet a bűncselekmény elkövetéséhez eszközül használtak, vagy amelyre a bűncselekményt elkövették.
99. § (1) A hatóság a 92. § (1) bekezdésében meghatározott esetben - ha ezt elegendőnek tartja - indokolt esetben az előzetes letartóztatás elrendelése helyett a terheltnek megtilthatja, hogy lakóhelyét engedély nélkül elhagyja. A lakhelyelhagyási tilalomról a vádirat benyújtásáig az ügyész, a vádirat benyújtása után a bíróság határoz.
(4) Ha a lakhelyelhagyási tilalom elrendelésétől a vádirat benyújtásáig hat hónap eltelt, fenntartásának szükségességét az ügyész megvizsgálja.
(5) A lakhelyelhagyási tilalmat meg kell szüntetni, ha elrendelésének oka megszűnt, vagy az eljárást jogerősen befejezték.   
101. § (1) A hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely
a) tárgyi bizonyítási eszköz,
102. § (1) A lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A lefoglalás megszüntetése helyett a más jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik.
106. § (1) Ha az eljárás olyan bűncselekmény miatt folyik, amellyel kapcsolatban vagyonelkobzásnak, illetőleg vagyoni előny, vagy elkobzás alá eső érték megfizetésére kötelezésnek van helye, továbbá, ha polgári jogi igényt érvényesítenek és tartani lehet attól, hogy a kielégítést meghiúsítják, a hatóság ezek biztosítására a terhelt egész vagyonának vagy egyes vagyontárgyainak zár alá vételét határozattal elrendelheti.
107. § A zár alá vételt fel kell oldani, ha
a) elrendelésének oka megszűnt;
b) az eljárást vagyonelkobzás alkalmazása, vagyoni előny vagy elkobzás alá eső érték megfizetésére kötelezés nélkül fejezték be, illetőleg a polgári jogi igényt elutasították;

Megállapított tényállás:
	A panaszos védence ellen az APEH Zala Megyei Igazgatósága tett feljelentést, mert vállalkozása keretében a volt Szovjetunió területére oly módon exportált, hogy elsősorban a 30 %-os exporttámogatottságú termékek esetében irreálisan magas eladási árat tüntetett fel a számlákon, amelyek segítségével kb. 25,9 millió forint jogtalan exporttámogatási igénnyel élt. Az APEH a kifizetést részben megtagadta, de a gyanúsított így is 9,4 millió forint jogtalan haszonra tett szert.
	A bűncselekménnyel kapcsolatban a Btk. 314. §-a alapján lehetőség van elkobzás alá eső egyenérték megfizetésére kötelezésnek. A nyomozó hatóság ennek biztosítására, a Be. 106. §. (1) bekezdése alapján a gyanúsítottnak a Magyar Külkereskedelmi Banknál vezetett számláján elhelyezett pénzösszeg zár alá vételét rendelte el.
	A gyanúsított előzetes letartóztatását a Zalaegerszegi Városi Ügyészség 1995. augusztus 21.én megszüntette és ezzel egyidejűleg vele szemben lakhelyelhagyási tilalmat rendelt el. A gyanúsított jogi képviselőjének kérelmére 1995. október 12-én a lakhelyelhagyási tilalmat úgy módosították, hogy annak területi hatálya munkanapokon a gyanúsított Tiszakécskén működő vállalkozására tekintettel Tiszakécske területére, munkaszüneti napokon pedig a  budapesti lakására tekintettel Budapest területére vonatkozott. 
	A nyomozó hatóság a gyanúsított által működtetett Kárpátia Kft. iratanyagát lefoglalta. 1995. május 2-án a Zalaegerszegi Városi Ügyészség a Legfőbb Ügyészségnek indítványt tett az orosz nyomozó hatóságok bűnügyi jogsegély keretében történő megkeresésére és a Kárpátia Kft.-vel üzleti kapcsolatban álló moszkvai székhelyű cégnél nyomozati cselekmények foganatosítására. A bűnügyi jogsegély keretében beszerzett információk és a Kárpátia Kft. iratanyagában meglévő információk összehasonlíthatósága érdekében a nyomozó hatóság a nyomozás felfüggesztése ellenére szükségesnek tartotta a lefoglalás fenntartását.
	A gyanúsított jogi képviselői a kényszerintézkedések ellen több esetben éltek jogorvoslati kérelemmel, amelyeket az ügyészi szervek elutasítottak. Az eljárás során a Legfőbb Ügyésznél más nyomozó hatóság kijelölésére irányuló felügyeleti panaszt jelentettek be. Az indítványt elbírálásra az országos rendőrfőkapitány kapta meg, aki megalapozatlanság miatt elutasította.  

A vizsgálat megállapításai:
	A panaszos védencével szemben elrendelt lakhelyelhagyási tilalommal kapcsolatban a védői indítványok elbírálásaként a Zalaegerszegi Városi Ügyészség 1995. augusztus 31-én, december 22-én és 1996. november 1-én hozott határozatot. A Legfőbb Ügyészség Nyomozás Felügyeleti Főosztálya megállapította, hogy helytelen jogértelmezés folytán nem került sor a lakhelyelhagyási tilalomnak a Be. 99. § (4) bekezdése szerinti felülvizsgálatára. Miután a Be. előírja, hogy az elrendeléstől számított 6 hónap múlva - 1996. február 21-én -, ha addig vádirat benyújtására nem került sor, a felügyeletet ellátó ügyésznek a felülvizsgálatról határozattal kellett volna intézkednie, függetlenül attól, hogy e kérdéskörben korábban már két határozatot hozott. Tekintettel azonban a kényszerintézkedés többszöri felülvizsgálatára, a felülvizsgálat Be. szerinti időpontban történő felülvizsgálatának elmulasztása nem jelentett a gyanúsítottra nézve tényleges érdeksérelmet. Figyelemmel arra is, hogy a lakhelyelhagyási tilalom területi hatályát - röviddel az elrendelése után - a hatóság úgy változtatta meg, hogy az ne érintse hátrányosan a gyanúsított üzleti tevékenységét és családi életét, a kényszerintézkedés fenntartásával kapcsolatban alkotmányos joggal összefüggő visszásság nem állapítható meg.
	A lefoglalás és a zár alá vétel az eljárás alá vont személy tulajdonhoz való jogát érintő kényszerintézkedések. A tárgyi bizonyítékok kiemelkedő jelentőséget foglalnak el a bizonyítási eljárás menetében, elsősorban reprodukálható, másodsorban objektív jellegük miatt. Az esetek többségében a tárgyi bizonyítási eszközöket a Be. 101. § (1) bekezdés a) pontja szerint a hatóság lefoglalja és azt az eljárás jogerős befejezéséig bűnjelként kezeli. 
	A Be. 102. §-ának (1) bekezdésében foglaltak értelmében a hatóságnak nyomban intézkednie kell a lefoglalás megszüntetése felől abban az esetben, ha a lefoglalt dologra az eljárás további folytatása céljából nincsen szükség. Ebből következik, hogy amennyiben a nyomozati szakban, legkésőbb azonban a vádirat benyújtásáig nyilvánvalóvá válik, hogy a lefoglalt bűnjelnek a további eljárás során nincs szerepe, az intézkedő hatóság köteles a lefoglalás megszüntetése felől határozatot hozni és a lefoglalt dolgot az arra jogosultnak kiadni.
	A panaszos védence ügyében az iratok lefoglalása és a lefoglalásnak a nyomozás felfüggesztése ellenére való fenntartása - tekintve, hogy a teljeskörű bizonyítás csak a lefoglalt iratok és a külföldi hatóságok által beszerzett információk egybevetése alapján volt lehetséges - jogszerű és indokolt volt.
	Az adott eset vonatkozásában elvi éllel merül fel, hogy amennyiben a jogsegély lassú teljesítéséből eredő késedelem esetén a büntetőeljárást a terhelt bűnösségének megállapítása nélkül szüntetik meg, és a büntetőeljárás ésszerűtlen elhúzódásának a külföldi hatóság az oka, akkor a lefoglalt iratok és a zár alá vett vagyon forgalomból való kivonásából eredő kárért a magyar hatóságok tartoznak-e kártalanítási kötelezettséggel.
	A lefoglalás fenntartásának időtartamát, indokoltságát az országgyűlési biztosok több panasszal összefüggésben vizsgálták. Az ott megállapítottak a jelen panasz tekintetében is - a zár alá vételre vonatkoztatva is - érvényesek.
	Az OBH 3981/96. sz. ügyben megállapítottam, hogy "önmagában a lefoglalás és annak relatív határozatlan ideje nem korlátozza szükségtelenül és aránytalanul a tulajdonhoz való alkotmányos jogot akkor, ha annak in concreto szükségtelensége esetében teljes, in concreto aránytalansága esetében pedig arányos kártalanításban részesülhet a tulajdonos. Ez a megállapítás ugyanakkor nem jelenti azt, hogy egy szükséges és arányos intézkedés idővel nem válhat szükségtelenné, illetve az időmúlás következtében nem ró aránytalan terheket az alkotmányos jog alanyára." 
	A lefoglalás időtartamával kapcsolatban megállapítottam azt is, hogy "a lefoglalás mint kényszerintézkedés folyamatos jellegű. Ez azt jelenti ebben az összefüggésben, hogy alkalmazásának alkotmányos feltételei az idő múlása következtében változhatnak.  Azaz, a lefoglalás szükségessége megszűnhet, illetve a közösségi érdekhez képest aránytalanul nagy hátrányt jelenthet a tulajdonos számára annak folytatása. Így, mint a folyamatosan foganatosított kényszerintézkedések esetében általában, itt is szükségesnek tűnik a szükségesség és arányosság időszakonkénti vizsgálata, a lefoglalás foganatosítása során.  Bár ezt a vizsgálatot implicite általános jelleggel a Be. 102. § (1) bekezdésben a nyomozóhatóság feladatává  teszi a törvény, ez a megoldás számos alkotmányos aggályt vet fel."
	Vizsgálatom során megállapítottam, hogy "a büntetőeljárás során foganatosított lefoglalás jelenlegi szabályozása és gyakorlata sérti a magyar Alkotmány 13. § (1) bekezdését  - a 2. § (1) bekezdésének fényében -, valamint az Emberi Jogok Európai Egyezménye Első Kiegészítő Jegyzőkönyvének 1. Cikkét, mely az Alkotmány 7. § (1) bekezdésén keresztül az 1993. évi XXXI. tv. értelmében sérti az Alkotmány 13. §-t a 7. § (1) bekezdésére vonatkoztatva. A hatóságok által okozott alkotmányos visszásság a büntetőeljárásról szóló törvény hiányosságára vezethető vissza."
	A fentiek alapján ajánlást tettem az igazságügyminiszternek hogy a büntetőeljárás folyamatban lévő kodifikációja során gondoskodjon arról, hogy szabályozzák a lefoglalás időbeni korlátait és a lefoglalás szükségességének a foganatosító hatóságtól különböző szerv általi, rövid időközönként történő rendszeres felülvizsgálatát. Az igazságügyminiszter az ajánlást mint szükségtelent visszautasította. Hasonlóan járt el az ajánlás fenntartásával kapcsolatban. 
	A vizsgált panasz ügyében az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság nem volt megállapítható, de annak veszélye a hasonló esetekben változatlanul fennáll. Mindezekre tekintettel az ügyben ajánlást nem teszek, a vizsgálatot megszüntetem, de korábbi ajánlásaim alátámasztására jelentésemet megküldöm az igazságügyminiszternek is.

Budapest, 1999. február 28.

Dr. Polt Péter