OBH 8445/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Endrődi Zsuzsa

Az eljárás megindulása:

O. E.-né budapesti lakos panasszal fordult hozzám amiatt, hogy szülei ingatlanát jogtalanul államosították. Kétségbe vonta a Szentendrei Földhivatal (továbbiakban: Földhivatal)  határozatait, melyek szerint az államosításra azért került sor, mert szülei művelési kötelezettségüknek nem tettek eleget. Elmondása szerint édesanyja éjszakai műszakot vállalt azért, hogy a szóban forgó szőlő ingatlanokat művelni tudja, édesapja pedig borforgalmi adót is fizetett. Minderről édesapja halála után szerzett tudomást, amikor a hagyatéki eljáráshoz beszerezte a tulajdoni lap másolatokat. Ezt követően kérte az állami tulajdonbavételről szóló határozatok felülvizsgálatát, de azt a földhivatal  és  felülvizsgálat során a bíróság is elutasította. 
Panaszos tudomásul vette 1995. szeptember 18-án adott tájékoztatásomat, mely szerint a bíróság által felülvizsgált ügyben nincs hatásköröm eljárni. Ezek után az Európa Tanácshoz fordult, ahol keresetét nem tartották elfogadhatónak amiatt, hogy az nem tartozik az emberi -és szabadságjogok megsértésének minősülő kategóriába. 1996. november 15-én O. E.-né személyesen előadott panaszában azt sérelmezte, hogy  a Szentendrei Földhivatal vezetőjéhez írt beadványaira, melyben  tévesnek tartott bejegyzések kiigazítását kérte, nem kapott választ.  1997. június 23-án történt személyes meghallgatása során kérte továbbá annak vizsgálatát is, hogy a földhivatal a kiigazítási kérelmek elbírálása és a kárpótlási eljáráshoz szükséges tájékoztatása során helyesen járt-e el.

Érintett alkotmányos jogok:

1.) A jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz való jog, melyből következik, hogy az  ingatlan-nyilvántartásnak a valóságos állapotot kell tükröznie. A bejegyzés kiigazítása iránt benyújtott kérelmet az államigazgatási szerv köteles érdemben elbírálni, és a szükséges tájékoztatást megadni (Alkotmány: 2. § (1) bekezdés.

2.) A tulajdonhoz való jog, melyből következik, hogy kérheti a bejegyzés kiigazítását az, aki a téves bejegyzés folytán sérelmet szenvedett.

Alkalmazott jogszabályok:

1. Az ingatlan-nyilvántartásról szóló 1972. évi 31. számú törvényerejű rendelet (továbbiakban: Tvr.)   1. §. (1) bekezdés, mely szerint az ingatlan-nyilvántartás az ingatlanhoz fűződő jogok és törvényes érdekek védelmében a valóságos állapotnak megfelelően tartalmazza az ország összes ingatlanának adatait, az ingatlanokhoz kapcsolódó jogokat és jogi szempontból jelentős tényeket.

3. A Vhr. 143. § (3) bekezdés: Az ingatlan-nyilvántartás szerkesztése során kimaradt ingatlanra, továbbá bíróság (közjegyzö) megkeresésére pótlólag kell a Tvr. VIII. (az ingatlan-nyilvántartás szerkesztéséről szóló) fejezetében szabályozott eljárást lefolytatni. 
Az ingatlan-nyilvántartás érvényessé válása után az érdekelt által a tvr. 36-40. §-aiban írt módon igazolt olyan változást pedig, amelynek rendezésére a feltételek a szerkesztési eljárás időtartama alatt is fennálltak, az ingatlan-nyilvántartásba pótlólag bejegyezhető.
A megállapított tényállás:

A személyes meghallgatások során panaszos előadásából arra lehetett következtetni, hogy a Földhivataltól addig kapott tájékoztatás alapján nem tudta teljes egészében feltárni szülei tulajdonát. Panasza részben abból is adódik, hogy a földrendezések és szerkesztés során megváltozott helyrajzi számok miatt nehezen követhető az ingatlanok jogi sorsa, és  több esetben ellentmondónak látszó betét, illetve tulajdoni lap másolatok kerületek a birtokába. Ezért a vizsgálat kiterjedt panaszos szüleinek tulajdonában állott  összes ingatlanára és követte annak jogi sorsát a telekkönyvi betétben rögzített állapottól kezdve egészen napjainkig. Panaszos által csatolt, és a Földhivatalnál tartott helyszíni vizsgálat során az eredeti iratokról beszerzett másolatok alapján a következő tényállás állapítottam meg:

1. A pilisszántói  450 számú telekkönyvi betétben felvett 200 hrsz-on ház, udvar gazdasági épület, a  201, 202 hrsz.-on kert és szérű ingatlanokat  panaszos édesapja S. T. öröklés jogcímén szerezte. Az örökhagyó a nagyapa S. Tamás volt. Az örökösök közül ketten a B 24. sorszám alatti S. K. és a B 26. szám alatti S. R. Csehszlovákiába települt, ezért az ő tulajdoni részüket, 28/126-d részt állami tulajdonba vették. S. T. az örökléskor a B 25. sorszám alatt 21/126-d részt szerzett, majd a B 39-40. sorszám alatt feleségével B. K.-val közösen megvásárolta az áttelepült tulajdonosok állami tulajdonba vett 28/126-d illetőségét. Az ingatlanon tehát S. T. összesen 35/126 részben, felesége B. K. 14/126 részben voltak tulajdonosok. A régi 200 hrsz.-ú ingatlan a szerkesztéskor az 578 hsz.-t kapta, és a kert megjelölést, a 201 és a 202 hrsz.-ú ingatlan az 579 hrsz-t kapta, és a lakóház udvar és kert megjelölést. Ez valóban eltér a betét A) lapján  szereplő bejegyzéstől, de a szerkesztéskor mindhárom ingatlanra változatlan tulajdoni állással jegyezték át a tulajdonosokat. A fenti ingatlanokat  a földhivatal a 682 és a 683 tulajdoni lapon tartja  nyilván, melyekre S. T. és B. K. a betétben szerepelő tulajdoni hányaddal került átvitelre.  Az ingatlanok tulajdonosa még S. P. és S. I. 14/126-d részben, K. F.-né K. E. 63/126 részben, aki tulajdonát a 450 számú telekkönyvi betét szerint édesapjától K. M.-tól öröklés jogcímén és testvéreitől ajándék jogcímén szerezte. A fenti adatok az 1980. IX. 25-én kiállított tulajdoni lap tervezeten is olvashatók, melyet S. T.-né B. K. az egyeztetéskor saját aláírásával is igazolt. O. E.-né 1994-ben kérte a fenti tulajdoni lapok bejegyzésének felülvizsgálatát, és a tulajdoni arányok kiigazítását. Kérelmét a földhivatal a 30.568/1995. számú, 1995. január 23-án kelt  határozattal elutasította azzal, hogy a tulajdoni arányokban elírás nem történt, és hogy felmérési, területszámítási hiba az ingatlant nem terheli. A Pest-megyei Földhivatal 1995. március 14-én kelt 30.188/1995. számú intézkedésében az első fokú határozatot helybenhagyta azzal, hogy panaszos sem az első fokú, sem a másodfokú eljárásban nem nyújtott be olyan okiratot, mely a kiigazítási kérelmet megalapozta volna. Mivel a szerkesztést követő közszemle idején fellebbezés, vagy észrevétel nem érkezett, az ingatlan területi és térképi adatai érvényessé váltak, ezek kijavítására földhivatali államigazgatási eljárás keretében nincs lehetőség. Ugyanezekkel a határozatokkal utasította el a Földhivatal O. E.-né kiigazítási kérelmét a 680 számú tulajdoni lapon nyilvántartott 576/2 hrsz.-ú ingatlanra vonatkozóan is. Az ingatlant a  szerkesztés előtt  920 számú telekkönyvi betét tartalmazta a  régi 199/1 helyrajzi számon. Az ingatlan szintén a nagyapa S. T. tulajdonát képezte, akitől öröklés jogcímén szerezte panaszos édesapja S. T. 3/9-d  részben. 

A Csehszlovákiába települt S. K. 3/9-d tulajdoni illetősége a B. 7. alatti bejegyzéssel állami tulajdonba került. A betétből megállapíthatóan S. R. 1/9-d tulajdoni illetőségét 1950-ben nem vették állami tulajdonba. Erre az 50.009/107/1983. számú határozattal pótlólag  került sor, mely ingatlan részt panaszos szülei szintén megvásárolták. (Ld. az 1997. VII. 3-án kiadott tulajdoni lap másolatot.) 

2. A 731 számú telekkönyvi betétben A/1 sorszám alatt felvett  2931/2 hrsz.-ú, és az A/2 sorszám alatt felvett 1152/2 hrsz.-ú ingatlan szintén a nagyapa S. T. tulajdonát képezte teljes egészében. S. T. öröklés jogcímén szerezte az ingatlanok 3/9-d részét. Ezt követően 1950-ben tulajdonközösség megszüntetési jegyzék és vázrajz alapján a 2931/2 számú ingatlant megosztották, és az így keletkezett 2931/3 hrsz.-ú ingatlant (mely feltehetően a Csehszlovákiába települt tulajdonosok tulajdoni hányadának felelt meg)  az 1412 számú (állami tulajdonú ingatlanokat tartalmazó) betétbe, az 1152/2 hrsz.-ú ingatlant a 855 számú betétbe (ld. később) átjegyezték. A megosztás folytán keletkezett 2931/4 hrsz.-ú ingatlant a 731 számú betétbe visszajegyezték S. T. és felesége P. M. javára. ( Itt meg kell jegyezni, hogy a bejegyzés biztosan téves, mert S. T.-nak P. M. az édesanyja volt, és nem a felesége. A 855 számú telekkönyvi betétben ezt az elírást kiigazították, a 731 számú telekkönyvi betétben azonban ez elmaradt.)  Ezt az ingatlant a Földhivatal az 50.276/1980. számú határozatával kártalanítás nélkül állami tulajdonba vette azzal az indokkal, hogy az ingatlan-nyilvántartás szerkesztése alkalmával megállapításra került, hogy a község külterületének jelentős része parlag már 20 éve, a tulajdonosok által elhagyott. Az elhagyottság kialakulásának oka, hogy a tagosítások, illetve a földrendezések során a csereterületeket az ingatlantulajdonosok nem vették birtokba, hasznosításukról a községi tanács felszólításai ellenére sem gondoskodtak. Az ingatlanokat a községi tanács már 1962. január hó 1. napja előtt kezelésbe vette, de az állami tulajdonba vétel adminisztrációs hiba folytán elmaradt.   
Ezért az elmaradt hatósági intézkedést a földhivatal a szerkesztéskor a földvédelemről szóló 1961. évi VI. tv. végrehajtására kiadott 1977. évi 25. számú tvr. alapján  az 1972. évi 31. számú tvr. 36 §. (3) bekezdése szerint pótolta, és a földrészleteket a tanács kezelésében lévő ingatlanokat tartalmazó 6. számú tulajdoni lapra átjegyezte. A fenti határozat mintegy 900 ingatlant érintett, és 1980. november 28-tól, 1981. január 31-ig volt közszemlére téve. A határozatból utóbb néhány ingatlant töröltek, de ennek okát a feljegyzésekből nem lehet megállapítani. A telekkönyvi betétből kitűnik, hogy  panaszos szüleinek ingatlana nem lehetett birtokba nem vett  csereterület, mint ahogy azt a határozat indokolása állítja, de ez nem zárja ki azt, hogy a határszemlekor parlagterület volt. A közszemle idején észrevétel és fellebbezés az állami tulajdonba vételt elrendelő intézkedés ellen nem érkezett, ezért az ingatlan végleg állami tulajdonba került. 
A Szentendrei Földhivatal 20.037/1988. számú határozata S. T.-né B. K.-nak az ingatlanra bejelentett tulajdoni igényét  elutasította. A határozat indokolása szerint az 1980. évi szerkesztési eljárással egyidejűleg  a községben foganatosított  részbeni területrendezés következtében a szóban forgó ingatlant, mint állami területet cserekártalanítás céljára vették figyelembe. Az említett területrendezés S. T. Pilisszántó határában lévő  másik ingatlanának egy részét is érintette. Ezért az állami tulajdonokat tartalmazó 6 számú tulajdoni lapról  cserekártalanításként  az új  185/75 hrsz.-ú külterületi ingatlan 1/2 részét a tulajdonába adták. Az ingatlan másik 1/2 részét, a szintén cserekártalanításra jogosult K. T. kapta meg. A bejegyzés a 185/75 hrsz.-ú ingatlant tartalmazó  a 6. számú tulajdoni lapon követhető nyomon. Később a tulajdoni lapszám tekintettel arra, hogy az ingatlan a cserekártalanítás folytán  végleg kikerült az állam tulajdonából a 2521 tulajdoni lap számot kapta. A 6 számú tulajdoni lapon ugyanis továbbra is a tanács kezelésében lévő ingatlanokat tartották nyilván. (A 185/76 hrsz.-ú ingatlannal N. P.-né T. A.-t kártalanították.) Az, hogy S. T. a szerkesztéssel egyidőben folytatott területrendezés során a korábban tulajdonát képező ingatlan 1/2-d részét csereföldként visszakapta, nem az államosítás előtti eredeti állapot visszaállítását jelentette, ezt ő a község határában földrendezéssel érintett más ingatlana elvesztésért kapta kártalanításként. Panaszos által kifogásolt ugyanazon ingatlanon eltérő tulajdoni állapot rögzítése a fentiekkel magyarázható. Arra nézve a Földhivatal nem tudott dokumentummal szolgálni, hogy S. T. mely ingatlanát érintette a földrendezés, amiért csereföld kártalanításban részesült. 
A Földhivatal már említett 20037/1988. számú határozatában az indokolás félreértésre adhat okot. A 185/75 hrsz.-ú ingatlan ugyanis nem a 2931/1 hrsz.-ú, hanem a 2931/2 hrsz.-ú ingatlan megosztásából keletkezett. A 2931/1 hrsz.-ú ingatlant a telekkönyv a 602 számú betétben tartotta nyilván V. J. és társai nevén. Ezen az ingatlanon panaszos felmenői soha nem voltak tulajdonosok, és ez az ingatlan a telekkönyvi betét tanúsága szerint nem is került megosztásra, teljes területével parlagföldként állami tulajdonba került ugyanazzal a határozattal és szintén a 6 számú tulajdoni lapra átjegyezve. A téves indokolás valószínűleg a helyrajzi szám elírásának következménye. (A helyes tájékoztatás a Földhivatal 38.905/1994. számú, a Budakörnyéki Bírósághoz küldött levelében olvasható.)

3. A 855 számú betétben felvett 2643  hrsz.-ú  szőlő a nagykihajtás dűlőben megnevezésű ingatlan a nagyapa tulajdonát képezte. S. T. 1947-ben öröklés jogcímén lett tulajdonos 3/9-d részben, majd tulajdonközösség megszüntetése címén a B 13. sorszámú bejegyzéssel a fenti ingatlannak, és a 731 számú telekkönyvi betétből áthozott 1152/2 hrsz.-ú rét a patyirádi dűlőben megnevezésű ingatlannak egyedüli tulajdonosa lett. A B 15. sorszám alatti bejegyzéssel 1958-ban az ingatlanokat a 623 számú betétbe jegyezték át, mely az 1957. évi 52. számú tvr.( Elhagyott, felajánlott vagy igénybevett földek állami tulajdonba vételéről)  alapján államosított ingatlanokat tartalmazta. A 2643 hrsz.-ú ingatlannak jelenleg a 194/37 hrsz.-ú ingatlan felel, melyet államosítás után közútként igénybe vettek. Az 1152/2 hrsz-ú ingatlant jelenleg a 016/ 1 hrsz.-on külterületi ingatlanként tartják nyilván a községi önkormányzat tulajdonaként.

4. A 913 számú telekkönyvi betétben felvett 2330 hrsz.-ú szőlő a nagykihajtás alatt megnevezésű ingatlan S. T.né Baják Katalin tulajdona volt 1/6- részben.  Az ingatlant a már említett 50.246/1980. számú határozattal vették állami tulajdonba az 1961. évi VI. tv. módosítása tárgyában kiadott 1977. évi 25. számú törvényerejű rendelet  6 §. (1) bekezdése alapján elmaradt hatósági intézkedésként, átjegyezve az ingatlant a magyar állam tulajdonát, és  a községi tanács kezelői jogát feltüntető 6 számú tulajdoni lapra. A határozat foganatosítása a telekkönyvi betétben elmaradt. Az ingatlan a szerkesztéskor a 136/45 hrsz.-t kapta, majd ez zártkertbe vonás miatt a 2257 hrsz.-ra változott. Jelenleg a 2389 számú tulajdoni lapon tartják nyilván T. P. tulajdonaként, aki az ingatlant csere címén kapta, a fentiekből következően a 6 számú tulajdoni lapon nyilvántartott állami tulajdonú ingatlanok közül. 

5.  A 919.  számú telekkönyvi betétben a 3057 hrsz. alatt felvett szőlő új ültetések megjelölésű ingatlan B 1-2. sorszám alatt a nagyszülők tulajdonát képezte.  S. T. 1947-ben öröklés jogcímén szerezte meg az ingatlant 3/9-d részben. 1950-ben P. M. 1/2 tulajdonát, és  az örökösök (köztük S. T. is)  1/2-d tulajdonát átjegyezték az állami tulajdonú ingatlanokat tartalmazó 1412. számú betétbe, majd 1963-ban az ingatlant visszajegyezték és eredeti állapot visszaállítása címén 9/18-d részben S. T.-né, 3/18-d részben S. T., és 6/18 részben a Magyar Állam tulajdonjogát (ez feltehetően a Csehszlovákiába települt tulajdonosok részaránya) jegyezték be. P. M. tulajdonát S. J. (nős volt P. M.-val) örökölte, S. T. pedig saját tulajdonát eladta  S. L.-nak. Így ezen az ingatlanon panaszos felmenőinek tulajdona nem maradt.

6. Az 1240. számú telekkönyvi betétben felvett zsellérbirtok és telki birtok, köztük a vitatott 2289 hrsz.-ú szőlő a nagykihajtás alatt  S. T.-né P. M. tulajdonát képezték. 1964-ben az ingatlanokat S. T. 3/24-d részben megörökölte, majd eladta S. L.-nak. Így ezen az ingatlanokon panaszos felmenőinek tulajdona nem maradt.

7. A jelenleg 2648 hrsz.-on és az 1852 számú tulajdoni lapon nyilvántartott ingatlanon panaszos édesanyja  S. T.-né B. K. volt a tulajdonos 1/5-d részben. Tulajdonjogát a Földhivatal többszöri szerkesztési hiba kiigazítást követően állította helyre 1982-ben. O. E.-né édesanyja tulajdonát ajándékozás jogcímén szerezte, majd a 34.736/1987. (VII. 13.) iktatószámú szerződéssel eladta.

8. Az 1050 számú telekkönyvi betétben nyilvántartott 1248-1253. hrsz,-ú, valamint az 1403-1404 hrsz.-ú ingatlanokat S. T.-né B. K. öröklés jogcímén szerezte öt testvérével közösen. Az őt megillető tulajdoni hányad 1/12-d rész volt. Az ingatlanokat az 50003-29/1979. számú határozattal kártalanítás nélkül vették állami tulajdonba a földvédelemről szóló 1961. évi VI. tv. alapján, mert megállapítást nyert, hogy a tulajdonosok a községi tanács felszólítása ellenére sem teljesítették művelési kötelezettségüket. A határozat szerint az állami tulajdonba vételről értesítést kapott az öszes tulajdonos. Előzőleg a 187/4/ 1978. számú hirdetménnyel hívták fel a tulajdonosokat művelési kötelezettségük teljesítésére. Az iratok között található a községi tanács felszólításának néhány másolata is, melyben panaszos édesanyját 1977-ben és 1978-ban is felszólították a fenti ingatlanok művelésére. Arról is tájékoztatták, hogyha ennek nem tesz eleget, akkor az ingatlanokat kártalanítás nélkül állami tulajdonba veszik. Az állami tulajdonbavételről szóló határozatban az 1248-1253 hrsz.-ú ingatlanok a 025/4 hrsz.-t, az 1403 és az 1404 hrsz.-ú ingatlanok a 025/67 hrsz.-t kapták, majd ezután átjegyezték az állami tulajdonú ingatlanokat tartalmazó 1412 sz. telekkönyvi betétbe. A 025/4 hrsz.-ú ingatlant jelenleg az 1504 tulajdoni lapon tartják nyilván K. D.-né és M. F.-né tulajdonaként "földrendezési hiba kiigazítás" jogcímén.

A vizsgálat megállapításai:

E fejezet a vizsgálat megállapításait a fentiekben ismertetett tényállás sorrendjében tartalmazza, hivatkozva az ottani sorszámokra:
ad. 1. A 200, 201, 202 hrsz.-ú ingatlanok területi határaival kapcsolatban a panaszos sérelmének egyik legfőbb oka az, hogy a szerkesztéskor kialakított telkek állítása szerint nem beépíthetők, a társtulajdonos K. F.-nével viszont nem tud megegyezni az ingatlanok megosztása, vagy közös értékesítése kérdésében. Az ingatlanok (függetlenül megjelölésüktől) a telekkönyvi betétben közös tulajdonban voltak. Az ingatlan-nyilvántartás szerkesztésekor az elkészített tulajdoni lapoknak a telekkönyvi betétben szereplő tulajdoni viszonyokat kell tartalmazniuk. Az ingatlanok megjelölésének (ház, udvar, kert stb.) kiigazítása önmagában nem eredményezheti közös tulajdon megszüntetését. Az ingatlanok megosztására, és a közös tulajdon megszüntetésére, csak megállapodás utján van lehetőség, ennek hiányában a jogvita polgári peres úton rendezhető. A Földhivatalt tehát mulasztás nem terheli azért mert panaszos egyoldalú kérelmére nem igazította ki az ingatlan-nyilvántartást. A tulajdoni hányadokban az 1. pontban foglalt leírás szerint nem volt eltérés, azok kiigazítása nem volt indokolt. A jelenlegi tulajdoni lapon a tervezeten még feltüntetett  S. P. és S. I. tulajdona már nem szerepel, azt feltehetően panaszos szülei szintén megvásárolták. Panaszos édesanyjának neve mellett ugyanis több helyen van utalás a 2959/1977.( V. 26.)  iktatószámra, melyre az adásvételi szerződést iktatták. A régi 191/1 hrsz.-ú ingatlan jogi sorsa teljesen egyező a 200, 201, 202 hrsz.-ú ingatlanokéval azzal a különbséggel, hogy itt a telekkönyvi betétben K. F.-né K. E. nem rendelkezett tulajdonnal. A fenti ingatlanok mindegyikén panaszos  néhai édesanyja jelenleg is tulajdonosként szerepel, ezért ezekre hagyatéki eljárást kell lefolytatni. 

ad. 2-3. A Földhivatal 20.037/1988. és a Pest-megyei Földhivatal 30.174/7/1988. számú határozata ellen panaszos édesanyja bírói felülvizsgálati kérelemmel élt. A Szentendrei Városi Bíróság, és a Pest-megyei Bíróság is határozatában ( 6. Pkf. 21.399/1991/2) megállapította, hogy az állami tulajdonba vételt elrendelő határozat ellen jogorvoslati kérelem előterjesztésére az 1972. évi 31. tvr. határidőt szab. Ezt a határidőt panaszos, illetve édesanyja többszörösen elmulasztotta. Ugyanezen indokból alaptalan a kérelmező földhivatali határozat megváltoztatására irányuló kérelme is. A Pest-megyei Bíróság ugyanakkor tájékoztatta a kérelmezőt, hogy amennyiben annak feltételei fennállnak, az 1972. évi 31. tvr. 30. §. (1) bekezdése a-c/ pontjában szabályozott keresetet terjeszthet elő az érintett ingatlanok tulajdonosai ellen  bejegyzés törlése, avagy kiigazítása iránt, illetve más jogvitás ügyekben peres eljárást kezdeményezhet akár elbirtoklás, akár közös tulajdon használatának rendezése, akár birtokháborítás megszüntetése, avagy szerződés megtámadása, érvénytelensége iránt. A bírói határozat kiterjedt a tényállás 3. pontjában említett 2643 hrsz.-ú (új hrsz.: 194/34) szőlő ingatlanra is. Panaszost korábban már tájékoztattam, hogy  a bírói felülvizsgálat során elbírált földhivatali határozatok vizsgálatára nincs hatásköröm, és ezt tudomásul vette. Megvizsgáltam azonban, hogy a Földhivatal eleget tett-e adatszolgáltatási és tájékoztatási kötelezettségének a kárpótlási eljárás során. Megállapítottam, hogy a Földhivatal pontos tájékoztatást adott a Budakörnyéki Bíróságnak az Országos Kárrendezési és Kárpótlási Hivatal ellen közigazgatási határozat felülvizsgálata iránt-  indított perben mind a 731 számú, mind a 855 számú betétben szereplő ingatlanok tulajdoni viszonyait illetően. Panaszost arról, hogy az általa kért tulajdoni lap másolatokat átveheti, 1996. február 14-én értesítették. Az ügyfélszolgálaton a V. 13-án és 15-én vette át a tulajdoni lap másolatokat. A Földhivatalt tehát adatszolgáltatási, tájékoztatási kötelezettsége teljesítése során mulasztás nem terheli. Meg kell azonban jegyezni, hogy a 
20.037/1988. számú határozat indokolásában adott tájékoztatás a 2. pontban elmondottak alapján félreérthető, ezért alkalmas arra, hogy megrendítse panaszos bizalmát a nyilvántartás helyességében. Ezt erősítette a  731. számú betétben talált névelírás, és az a körülmény, hogy a 2648 hrsz.-ú ingatlanra  többszöri szerkesztési hiba kiigazítás után állították vissza  szüleinek tulajdonjogát, továbbá az, hogy 2330 hrsz.-ú ingatlan állami tulajdonba vételéről szóló határozat foganatosítása a betétben elmaradt, és a tulajdoni lap adataiból sem lehetett panaszos édesanyjának tulajdonára következtetni.   

Ad. 4. 8.  A 913 és az 1050 számú telekkönyvi betétben felvett ingatlanok a már hivatkozott, a földvédelemről szóló 1961. évi VI. tv. alapján kerültek állami tulajdonba. A helyszíni vizsgálat során áttanulmányozott iratok szerint a községi tanács több ízben is felhívta az ingatlantulajdonosokat művelési kötelezettségük teljesítésére, szankcióként kilátásba helyezve az állami tulajdonba vételt. Ezen ingatlanok esetében is irányadó a bírói határozat azon megállapítása, hogy a határozatok megváltoztatására közigazgatási eljárásban -tekintettel arra, hogy minden jogorvoslatra nyitvaálló határidő már eltelt-, nincs lehetőség. Az igénybevehető polgári peres eljárások ugyanazok, mint amelyekről  a fent említett bírói határozat oktatta ki panaszost. 

Ad. 5-7. A 3057 hrsz.-ú ingatlant 1950-ben valóban jogtalanul államosították, hiszen az akkori államosítás csak a Csehszlovákiába települt tulajdonosok ingatlan részét érintette.                   Ezt a téves bejegyzést a földhivatal 1963-ban korrigálta, és visszaállította az eredeti állapotot. A 2289 hrsz.-ú szőlő ingatlanon fennálló tulajdonát panaszos édesapja eladta S. L.-nak. A 2648 hrsz.-ú ingatlanon panaszos édesanyjának 1/5-d tulajdonjogát a földhivatal 1982-ben helyreállította. Miután panaszos édesanyja tulajdonát ajándékozással megszerezte, az ingatlant 1987-ben eladta. Az ingatlan zártkert rendezéskor kapta jelenlegi helyrajzi számát. Az 1984. november 30-án kiállított másolaton az ingatlan már zártkerti ingatlanként van feltüntetve. Ezért panaszosnak az az állítása, hogy kellő tájékoztatás hiányában a zártkertbe vonásról az adás vétel  idején nem tudott -ezért külterületi ingatlanra érvényes áron volt kénytelen szerződést kötni - nem megalapozott.

Összegezve az eddigieket: Panaszos azon sérelme, hogy szülei ingatlanát jogtalanul államosították, közigazgatási úton nem rendezhető. Ezirányú kérelmét a Földhivatal  alakszerű határozattal utasította el, melyet a bíróság is felülvizsgált, és megállapította, hogy a Földhivatal helyesen járt el, amikor panaszos édesanyjának tulajdoni igényét ezekre az ingatlanokra elutasította. Az, hogy a nyilvántartásban és az elutasító határozatban is elírások történtek, panaszosnak, illetve édesanyjának joghátrányt nem okozott, kijavításuk nem eredményezte volna a tulajdonjog visszaállítását. Tájékoztatási kötelezettségének a Földhivatal eleget tett. Panaszosnak a tulajdoni lap és iratmásolatokat kiadta, és a kárpótlási eljárásban a bíróságot megfelelően tájékoztatta. Tanúsítja ezt az is, hogy O. E.-né hozzám benyújtott panaszához szinte valamennyi iratot és tulajdoni lap másolatot csatolni tudta, ebből következően azok a birtokában voltak. Sajnos ezekből azt a téves következtetést vonta le, hogy a Földhivatal mulasztásának következménye volt az, hogy az ingatlanokat állami tulajdonba vették, ezért a bíróság kioktatása ellenére sérelmének orvoslását  újból közigazgatási útra terelte. Ugyancsak tévedett akkor, amikor azt gondolta, hogy a Kormos Ferencnével közös tulajdonú ingatlanán a használati viszonyokat a Földhivatal hatósági intézkedéssel rendezheti.  A fentiek alapján alkotmányos visszásság fennállását megállapítani nem lehetett, ezért a vizsgálatot további intézkedés nélkül lezárom. Panaszos kárpótlási kérelmében hozott elutasító határozatokat azért nem vizsgáltam, mert azokat a bíróság már felülvizsgálta. Így az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról  szóló 1993. évi LIX. törvény 16. §-ának (1) bekezdése alapján a kárpótlás ügyében eljárni nincs hatásköröm.

Budapest, 1998. február 19.

Dr. Polt Péter