OBH 8390/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Zsiga Jánosné
Az eljárás megindulása

A panaszos a Hivatalunkhoz intézett beadványában azt sérelmezi, hogy a leánya és utóbb más személy által is megvásárolt, majd lefoglalt gépjárművet nem a leányának, hanem annak adták ki, akitől lefoglalták.

Miután felvetődött az Alkotmány 13. §-ában biztosított tulajdonjog sérelme, vizsgálat elrendelését láttam indokoltnak.

A tényállás és a vizsgálat megállapításai

	1./ A panaszos leánya által - az eladáshoz hamis okiratot felhasználó - egy ismeretlen elkövetőtől megvásárolt gépkocsit egy napon belül ellopták, majd azt a következő napon egy másik személynek eladtak. A megindult büntető eljárás során a nyomozóhatóság a járművet  az utóbbi személytől lefoglalta. Ezt követően pedig -  mivel az ismeretlen elkövető kiléte az eljárás során nem volt megállapítható, - a nyomozást megszüntette és a gépjárművet annak adta vissza, akitől lefoglalásra került.
	2./ A Be 102. § (2) bekezdésében írt rendelkezés szerint a lefoglalás megszüntetése esetén a lefoglalt dolgot annak kell visszaadni, akitől lefoglalták; a terheltnek, illetőleg annak, aki azt tőle átvette, azonban csak akkor lehet kiadni, ha kiadása iránt más nem jelentett be jogosnak látszó igényt, vagy ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki.
	A lefoglalás megszüntetésénél tehát általános szabályként azt kell figyelembe venni, hogy a lefoglaláskor fennálló birtokhelyzet állítandó vissza, s ezért a lefoglalt dolgot annak kell visszaadni, akitől azt lefoglalták.
	A Budapest VI. és VII. kerületi Ügyészség ezért az idézett jogszabály rendelkezésével összhangban járt el, amikor a gépjárművet annak a személynek adta vissza, akitől lefoglalták.
	Igaz ugyan, hogy - amint arra a sérelmezett határozat is rámutat - a gépjárművet egy azon terhelttől megvásárló személyek jogállása a tulajdonjog igazolhatóságát illetően lényegében azonos. Az általuk bejelentett tulajdoni igények sorrendjének, azok elsőbbségének vizsgálata illetve elbírálása azonban a polgári peres útra tartozik és nem a büntető ügyekben eljáró hatóságok feladata.  Az ügyben felmerül a jogszabály alkotmányosságának vizsgálata is, ennek eredménye azonban a konkrét ügyet nem érinti. 

	Mindezeknél fogva az adott esetben sérelmezett tény tekintetében nem állapítható meg olyan alkotmányos visszásság, amely az 1993. évi LIX.  törvény 20. §-a (1) bekezdésében  részemre 
biztosított jogkör alapján további intézkedés megtételét tenné indokolttá.

Budapest, 1997. június 23.

Dr.  Polt Péter