OBH 7909/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Somosi György

Az eljárás megindítása

Panaszos az Országgyűlési Biztosok Hivatalának Panaszirodáján történt személyes megjelenése alkalmával előadta, hogy az általa 1995. január 27-én vásárolt - mint később kiderült, lopott - személygépkocsit a rendőrség 1995. augusztus 3-án lefoglalta, majd 1995. október 2-án kiadta az Osztrák Biztosító Társaságnak. A gépkocsi kiadásáról csak 1996. február végén szerzett tudomást, ezért minden jogorvoslati lehetőségtől elesett.

A megállapított tényállás

Panaszos 1995. január 27-én 850.000 Ft-ért vásárolt egy Volkswagen Golf 1.4 típusú személygépkocsit T. István gyöngyösi lakostól, majd munkahelyéről történt elbocsátását követően a gépkocsi eladására kényszerült. A vevő a gépkocsi kisebb hibáinak kijavítására felkeresett egy szervizt, ahol felhívták a figyelmét a gyanús alvázszámra. A gödöllői rendőrkapitányságon megállapították a feltételezés valódiságát.

Néhány nappal később panaszos a vételárat az új vevőnek visszafizette, a rendőrség pedig 1995. augusztus 3-án a gépkocsi lefoglalásáról rendelkezett. A határozat indokolása szerint alapos gyanú merült fel, hogy a panaszos tulajdonában lévő gépkocsi bűncselekmény elkövetéséből származik.

A Veszprém Megyei Főügyészség 1996. május 10-én kelt határozatában panaszosnak a gépkocsi kiadása tárgyában bejelentett panaszának elbírálására, továbbá a lefoglalással és a kiadással összefüggő határozat - addig elmulasztott - meghozatalára a Veszprémi Városi Ügyészséget, mint illetékes Ügyészséget jelölte ki.

A határozat indokolás utal arra a tényre, hogy a Balatonfüredi Rendőrkapitányság H. Havlena osztrák állampolgár feljelentése alapján lopás bűntettének alapos gyanúja miatt 1994. augusztus 2-án nyomozást rendelt el a VB-50-FG forgalmi rendszámú gépkocsi ellopása miatt, de azt 1994. október 14-én - mivel az elkövető kilétét megállapítani nem sikerült - megszüntette. A gépkocsi lefoglalását követően a kirendelt szakértő megállapította, hogy az autó azonos az osztrák állampolgártól eltulajdonított gépkocsival, melynek alvázszámát meghamisították és feltehetően hamis vámpapírokkal helyezték Magyarországon forgalomba.

A szakértői vizsgálatot követően - az alapügyben eljáró Balatonfüredi Rendőrkapitányság az iratoknál nem dokumentált intézkedésére hivatkozással - a Szolnoki Rendőrkapitányság a gépkocsit a Porsche-Hungária Rt. útján a biztosítási díj kifizetése után rendelkezési jogot nyert Osztrák Biztosító Társaságnak 1995. október 2-án kiadta és a lefoglalással, szakértői véleménnyel kapcsolatos iratokat - további eljárás végett - a Balatonfüredi Rendőrkapitányságnak küldte meg.

Panaszos jogi képviselője útján a gépkocsi kiadása, továbbá amiatt jelentett be panaszt, hogy sem a lefoglalás megszüntetéséről, sem a gépkocsi kiadásáról szóló határozatot nem kapott, ezért a jogorvoslati lehetőségétől is elesett.

A panaszt a Veszprémi Városi Ügyészség illetékességből a Szolnoki Városi Ügyészséghez tette át, majd a Szolnoki Városi Ügyészség a panasznak a Veszprémi Városi Ügyészséghez való visszaküldéséről rendelkezett.

A Főügyészség megállapította, hogy a Szolnoki Rendőrkapitányság a gépkocsinak az alapügyben eljáró Balatonfüredi Rendőrkapitányságnak való haladéktalan átadása helyett nem dokumentált intézkedésre hivatkozással intézkedett a gépkocsi kiadása iránt azért törvénysértően, mert a kiadást megelőzően a lefoglalás kérdésében sincs érdemi döntés, így a lefoglalást szenvedő és jogi képviselőjének tájékoztatása, részükre a jogorvoslati lehetőség megadása is elmaradt.

A panasszal támadott megtett és a meg nem tett intézkedésekre az alapügyben eljáró Balatonfüredi Rendőrkapitányságnak lett volna hatásköre és illetékessége.

A Veszprémi Városi Ügyészség az 1996. május 29-én kelt B.324/1996. számú határozatában az 1995. augusztus 3-án halaszthatatlan nyomozati cselekményként lefoglalt gépkocsi lefoglalását megszüntette és az Osztrák Biztosító Társaság képviseletében eljáró R. Ferencnek kiadni rendelte. Megállapította, hogy a lefoglalás a Szolnoki Rendőrkapitányság által a gépkocsinak az Osztrák Biztosító Társaság részére történő kiadásával ténylegesen megszűnt. A határozat egyben a gépkocsi kiadásával kapcsolatos rendőri intézkedés miatt bejelentett panasz elutasítását is jelentette. A határozat indokolásában szerepel az a tény is, hogy az osztrák biztosító a sértett részére kártérítést fizetett, így a gépjármű tulajdonjogát megszerezte.

A Veszprém Megyei Főügyészség a Városi Ügyészség határozata ellen benyújtott panaszt 1996. június 4-én elutasította. A határozat indokolásában szerepel, hogy a gépkocsi kiadása iránt a tulajdonosi jogokat szerző Biztosító alaposnak látszó igényt jelentett be, a lefoglalást szenvedő a terhelttől, vagy a terheltek egyikétől nem kereskedelmi forgalomban vásárolta a személygépkocsit, ezért a Városi Ügyészségnek a lefoglalás megszüntetése és a kiadás tárgyában hozott, panasszal támadott határozata megalapozott és törvényes.

Az ügy jogszabályi háttere

A Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény 118. § (1) bekezdése szerint kereskedelmi forgalomban eladott dolgon a jóhiszemű vevő akkor is tulajdonjogot szerez, ha a kereskedő nem volt tulajdonos.
A (2) bekezdés alapján kereskedelmi forgalmon kívül is tulajdonjogot szerez az, aki a dolgot jóhiszeműen és ellenszolgáltatás fejében olyan személytől szerzi meg, akire azt a tulajdonos bízta. A tulajdonos azonban a dolgot az első szerzéstől számított egy éven belül az ellenszolgáltatás megtérítése fejében visszaválthatja. A felek jogviszonyára egyébként a jogalap nélküli jóhiszemű birtoklás szabályai irányadók.

A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 101. § (1) bekezdése szerint a hatóság lefoglalja azt a dolgot, amely a) tárgyi bizonyítási eszköz, b) a törvény értelmében elkobozható, vagy c) amelynek a birtoklása jogszabályba ütközik.
A (2) bekezdés úgy rendelkezik, hogy a lefoglalt dolgot a hatóság letétbe helyezi. A megőrzésről egyéb módon kell intézkedni, ha a dolog letétbe helyezésre nem alkalmas vagy ezt más fontos ok indokolja.
A 102. § (1) kimondja, hogy a lefoglalást meg kell szüntetni, mihelyt arra az eljárás érdekében nincs szükség. A lefoglalás megszüntetése helyett a más jogszabályban meghatározott módon kell eljárni, ha a lefoglalt dolog birtoklása jogszabályba ütközik.
A (2) bekezdés alapján a lefoglalás megszüntetése esetén a lefoglalt dolgot annak kell visszaadni, akitől lefoglalták; a terheltnek, illetőleg annak, aki azt tőle átvette, azonban csak akkor lehet kiadni, ha kiadása iránt más nem jelentett be alaposnak látszó igényt, vagy ilyen igény az eljárás adataiból nem tűnik ki. Az utóbbi esetben a dolgot annak kell kiadni, aki a tulajdonjogát kétséget kizáró módon igazolta.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 17. § (2) bekezdése szerint ha az országgyűlési biztos megítélése szerint a beadványban szereplő visszásság csekély jelentőségű, az országgyűlési biztos a beadványt nem köteles vizsgálni. Erről a beadványt tevőt értesíti.

Az érintett alkotmányos jogok

Az Országgyűlési Biztos eljárása során a következő alkotmányos jogokat vizsgálta az üggyel kapcsolatban.

A Magyar Alkotmány 57. § (5) bekezdése rögzíti, hogy a Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot – a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan – a jelen lévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.

A 64. § kimondja, hogy a Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van arra, hogy egyedül vagy másokkal együttesen írásban kérelmet vagy panaszt terjesszen az illetékes állami szerv elé.

A vizsgálat megállapításai

A kényszerintézkedések között a lefoglalás az egyetlen, amelynek alkalmazását a törvény kötelezővé teszi. A feltételek megléte esetén mérlegelésnek nincs helye, ugyanakkor halaszthatatlan nyomozati cselekményként is foganatosítható. A lefoglalandó dolgok körét részben maga az eljárási törvény, illetve a Btk., részben pedig egyéb jogszabályok határozzák meg.

A lefoglalás megszüntetésének két együttes feltétele van: a) a lefoglalásra az eljárás érdekében a továbbiakban nincs szükség; b) a döntés meghozatalakor tisztázott, hogy a dolgot kinek kell vissza-, illetve kiadni.

A lefoglalás megszüntetése esetén fő szabályként a lefoglalt dolgot annak kell kiadni, akitől lefoglalták. A terheltnek csak abban az esetben lehet a lefoglalt tárgyat kiadni, ha más nem jelentett be alaposnak látszó igényt, vagy ilyen igény a rendelkezésre álló adatokból nem tűnik ki. A jogszabály ez utóbbi esetben a tulajdonjog "kétséget kizáró" igazolását követeli meg.

Nem tulajdonostól csak akkor szerezhető meg a tulajdonjog, ha a szerzés kereskedelmi forgalomban, eladott dologra, jóhiszeműen történik. Az együttes feltételek bármelyikének hiánya a tulajdonszerzést kizárja.
A kereskedelmi forgalomban nem tulajdonostól visszterhesen szerző vevő csak jóhiszeműsége esetén, azaz akkor szerezhet tulajdont, ha az átruházáskor nem tudta és nem is kellett tudnia, hogy a kereskedő nem tulajdonos. Kétségessé teheti például a vevő jóhiszeműségét, ha a dolgot a tényleges értékénél lényegesen alacsonyabb áron kínálták eladásra, vagy ha például a kizárólag új cikkekkel kereskedőtől használt terméket vásárolt meg.

A kereskedelmi forgalmon kívüli, nem tulajdonostól való szerzés akkor eredményez tulajdonjogot a szerző fél javára, ha a dolgot jóhiszeműen, ellenérték fejében, és attól szerezte meg, akire azt a tulajdonos bízta. Ebben az esetben is a törvényi együttes előfeltételek bármelyikének hiánya kizárja a vevő tulajdonszerzését és a vevő köteles a dolgot a tényleges tulajdonosnak kiadni.
 
A vevő jóhiszeműségének vizsgálata szigorúbb feltételek mellett történik, mint a fenti esetben. Ennek pedig az a magyarázata, hogy a nem kereskedőtől vásárló személytől nagyobb körültekintés, gondosabb és alaposabb vizsgálódás követelhető meg.

Kereskedelmi forgalmon kívül csak akkor szerezhető meg nem tulajdonostól a tulajdonjog, ha az átruházó olyan személy volt, akire a tulajdonos bízta a dolgot.

Fentiekre tekintettel a Városi Ügyészség lefoglalást megszüntető és a gépkocsi kiadása tárgyában hozott határozata törvényes. Ugyanakkor a Veszprém Megyei Főügyészség a kijelölésről rendelkező határozatában megállapította, hogy a Szolnoki Rendőrkapitányság törvénysértően járt el, mert a kiadást megelőzően a lefoglalás kérdésében nem hozott érdemi döntést, így panaszos tájékoztatása, a jogorvoslat lehetőségének biztosítása elmaradt.

A Szolnoki Rendőrkapitányság mulasztása alkotmányos jogokkal kapcsolatos visszásságot okozott a jogorvoslati joggal és a panaszjoggal összefüggésben. Mivel azonban panaszos eredeti célját úgysem tudta volna elérni, a visszásság csekély jelentőségű, ezért a konkrét ügyben ajánlást nem teszek. Felhívom azonban a Rendőrkapitányság figyelmét, hogy minden ilyen ügyben tartsa be a jogszabályi előírásokat.

Budapest, 1998. december 21.

Dr. Polt Péter