OBH 6899/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Katona Anikó

Az eljárás megindulása

Panaszos férje, A.T. nevében fordult beadvánnyal az Országgyűlési Biztos Hivatalához, melyben előadta, hogy férje 1995. szeptemberében egy XV. kerületi vasúti átjáróban tilos jelzésen haladt át, ezért szabálysértési eljárás indult ellene. A határozatot és a befizetésre szolgáló feladóvevényt 1995. II. 08-án kapta kézhez, majd a büntetés öszegét - 20.000.- Ft-ot - Dunakeszin 1995. II. 17-én befizette a postahivatalban.
A XV. kerületi Rendőrkapitányság 1996. 07. 23-án tértivevényes levelet küldött a panaszos lakására, amelyet a férj távolléte miatt nem tudott átvenni.
Ezek után 1996. 08. 26-án hajnali 3 órakor megjelent lakásán két rendőr és közölték, hogy A.T.-t elő kell állítaniuk, amennyiben nem tudja igazolni, befizette a büntetést.
A befizetési igazoló csekket a váratlan időpontra és a befizetés óta eltelt 3/4 évre tekintettel A.T. nem találta, ezért bevitték a kerületi rendőrkapitányságra, ahol megtudta, hogy reggel 8 órára a rendőrségnek elő kell állítania Baracskára, hogy a szabálysértési pénzösszeg átváltoztatása következtében a kiszabott 50 nap szabadságvesztést letöltse. Ezután elhelyezték a rendőrségi fogdában.
A börtön elkerülése érdekében A.T. újra befizette a bírság összegét, így reggel a kapitányságról elengedték.
A.T. még aznap este megtalálta a befizetést igazoló vevényt és másnap visszament a rendőrségre, ahol a szolgálatban lévő tiszt fénymásolatot készített az igazolószelvényről és ígéretet tett, hogy a pénzt vissza fogják utalni. Elnézést nem kért, mert - mint mondta - nem ő volt a hibás.
Panaszos sérelmesnek érzik a kiszabott börtönbüntetést mint szankciót, és sérelmezi, hogy munkahellyel rendelkező állampolgár esetében miért nem tiltják le a bírságot annak fizetéséből. Továbbá sérelmesnek érzi a határozat kézbesítésének módját, azt, hogy férjét hajnali 3 órakor viszik el lakásáról, illetve úgy gondolja, az elszenvedett sérelmek után jogosan várná el, hogy valaki elnézést kérjen a történtek miatt.

Érintett alkotmányos jog

Az alkotmány 2.§ (1) bekezdése kimondja, hogy a Magyar Köztársaság demokratikus jogállam. A jogállamiság egyik tartalmi eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság megköveteli a normák egyértelműségét és az egyes jogintézmények kiszámíthatóságát.

Az alkotmány 55.§ (1) bekezdésében rögzített szabadsághoz és személyi biztonsághoz való jog.

A vizsgálat megállapításai

Megkeresésemre a XV. kerületi Rendőrkapitányság megvizsgálta a panaszos szabálysértési ügyében keletkezett iratokat.
A rendőri jelentés alapján a kapitányság szabálysértési hatósága A.T. ellen vasúti átjárón áthaladási szabályok megsértése miatt 1995. 07. 26-án eljárást kezdeményezett. A szabálysértési eljárás lefolytatását követően - tárgyalás nélkül - az elkövetett szabálysértésért 20.000.- Ft pénzbírságot szabott ki a hatóság.
A.T. a szabálysértési határozat ellen a jogszabályban meghatározott határidőn belül kifogással élt, mely kifogást a szabálysértési ügy előadója elutasított. Az érintett lakcímére kiküldött kifogást elutasító  határozat a posta „nem kereste” jelzéssel visszaküldte, ezért a második kézbesítés kísérletét követően az átvétel nélkül visszaérkezett határozat a 43/1953. (VIII.20.) MT rendelet 9.§-a alapján jogerőre emelkedett.
A szabálysértési hatóság - mivel a befizetést igazoló csekk nem érkezett meg részükre - az 1968. évi I. törvény 72.§ (2) bekezdése alapján a 20.000.- Ft. pénzbírságot 50 nap elzárásra változtatta át, majd az elzárás letöltése végett az 5/1968. (XI.19.) IM-BM-PM együttes rendelet 4.§ (1) bekezdésében foglaltak alapján - ügyészi jóváhagyással - A.T. elővezetéséről rendelkezett.
Az 1996. augusztus 26-án hajnali órákban végrehajtott intézkedés során a pénzbírság befizetését nevezett megfelelő módon igazolni nem tudta, ezért az elzárás végrehajtása alóli mentesülés érdekében a pénzbírságot megfizette.

A rendőrség az elővezetést azért a hajnali órákban foganatosítja, mert az elzárás letöltésére kijelölt büntetés-végrehajtási intézetnek 06.00-ig jelezni kell a beszállításra vonatkozó igényt, ellenkező esetben az elővezetett személyt a rendőrségi fogdában kellene tartani a következő napig.
A pénzbírság 1995. november 08-i befizetése csak 1996. augusztus 27-én nyert igazolást. A Dunakeszin feladott befizetést igazoló postai küldemény ügyirathoz csatolásának hiány a miatt indított vizsgálat megállapította, hogy az a kapitányságra nem érkezett, ezért a szabálysértési hatóságnak a pénzbírság megfizetéséről nem lehetett tudomása.

A szabálysértési pénzbírság ismételt befizetésére vonatkozó panasz - az utólag benyújtott bizonyítékok alapján - megalapozott volt, így a Fővárosi Illetékhivatalnak 1996. augusztus 26-án befizetett 20.000.-Ft-os bírság mielőbbi visszautalása érdekében intézkedést történt.

A hivatalos iratok kézbesítésének egyszerűsítéséről szóló 43/1953. (VIII.20.) MT rendelet ma is hatályban lévő rendelkezése meghatározza, hogy az átvétel nélkül visszaküldött iratot a kézbesítés második megkísérlésének, illetőleg a második figyelmeztetés postafiókba helyezésének napját követő ötödik munkanapon kézbesítettnek kell tekinteni. A rendelet ilyen rendelkezése nem véletlen. A szabályozást megelőzősen sokan éltek vissza a lehetőséggel és szinte a végtelenségig elnyújtották a hivatalos eljárásokat, melyeket a kézbesítés meghiúsulása miatt nem lehetett befejezni.

Fentebb elmondottak alapján a kapitányság eljárása - mely során az elzárást kimondó határozatot végrehajtották - megfelel a jogszabályi előírásoknak.
A szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 18.§ (1) bekezdése azonban úgy fogalmaz, hogy a pénzbírságot meg nem fizetés esetében - ha a munkabérből (egyéb járandóságból) nem hajtható be - elzárásra kell átváltoztatni.
A fogalmazásból kitűnik, hogy a szabálysértési hatóságnak először meg kell próbálni letiltatni az összeget, s csak ennek sikertelensége esetén intézkedni a bírság elzárásra történő átváltoztatásáról.
Ezt a lehetőséget a rendőrség nem vette figyelembe és az összeg letiltatásának megkísérlése nélkül változtatta át elzárásra a büntetést, ezzel fölösleges bonyodalmakat okozva a panaszosnak.
A szabálysértési törvény 23.§ (1) bekezdése azt is kimondja, hogy a büntetést - a jogszabályban megállapított keretek között - úgy kell kiszabni, hogy igazodjék a cselekmény súlyához és az elkövető személyi körülményeihez. Fenti esetben a posta mulasztása miatti félreértés egyszerűbb és a személyi szabadságot sem korlátozó megoldás a törvény által előírt letiltás lett volna.
A rendőrség eljárása veszélyeztette A.T.-nak az alkotmány 55.§ (1) bekezdésében rögzített szabadság és személyi biztonsághoz való jogát, illetve az alkotmány 2.§ (1) bekezdésében rögzített jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményét.

Ajánlás

Felkérem az érintett rendőrkapitányság vezetőjét, hogy a jövőben fokozott figyelmet fordítson a jogszabályok által előírtak betartására és tegye meg a szükséges intézkedéseket a hasonló incidensek elkerülése érdekében.

Budapest, 1997. november 24.

Dr. Polt Péter