OBH 6875/1996.
az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
jelentése
Előadó: Dr. Garamvári Miklós

A vizsgálat megindítása és a megállapított tényállás

A Panaszos beadványában sérelmezte, hogy az Adó-és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Dél-Budapesti Igazgatósága, a Panaszos 1991-ben elhunyt édesanyjának lezáratlan adóügyeinek intézése során nem a kellő körültekintéssel járt el.

Az ügyben a vizsgálatot 1996. 1996. november 2-án megindítottam.

Az Adó-és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Dél-Budapesti Igazgatóságának vezetőjét felkértem arra, hogy vizsgáltassa meg történt-e mulasztás a nyilvántartás vezetésére valamint ezzel összefüggésben a határozathozatalra vonatkozó szabályok megtartásában. Kértem továbbá, hogy az esetleges mulasztásért felelős személlyel szemben tegye meg a szükséges intézkedéseket.

Az általam kért és adóhatóság vezetője által elrendelt vizsgálat megállapította, hogy a Panaszos édeasanyjának 1991. évi adó-megállapítására az 1993. évi szeptember 28-i keltezésű határozatban került sor. E határozatot az adóhatóság saját hatáskörében 1994. szeptember 29-i keltezésű határozatával módosította. A határozat módosítása az anyagi jogszabályok szerint helyes és szükséges volt, de tekintettel arra, hogy a meghozatalára egy éven túl került sor, az  adóhatóság a Magyar Köztársaság Alkotmányának 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményének megsértésével alkotmányos visszásságot okozott. 

A 72/1995.(XII.15) AB határozat elvi éllel szögezte le:

" Az államigazgatási eljárást szabályozó törvények nem biztosítanak sem jogorvoslati lehetőséget, sem más hatékony jogi eszközt – még a kérelemre indult eljárásokban sem – az ügyfélnek arra, hogy a közigazgatási határozat meghozatalát – a jogszabályokban előírt elintézési határidő huzamos idejű elmulasztása okán – kikényszeríthesse.

Nincs alanyi joga a kérelmezőnek arra, hogy a közigazgatás hallgatása esetén ügyének eldöntése érdekében valamilyen jogorvoslattal élhessen. A döntés hiánya miatt nem nyújthat be fellebbezést, s nem kérhet bírósági felülvizsgálatot sem. Ezen jogorvoslati eszközök igénybevételét ugyanis a törvények – kiemelten az Áe. 62., 71. és 72. §-ai – csak a már meghozott határozat megtámadása céljából teszik lehetővé.

A közigazgatási szerv kártérítési felelősségének bírósági megállapításából eredő fenyegetettsége ugyan valamelyest a határozat túlzott késedelem nélküli kiadására ösztönöz, de nem általánosan. A kár megtérítésére irányuló követelés ugyanis legfeljebb a mulasztás következményeként keletkezett kár utólagos igénylésére nyújt lehetőséget, magának a jogellenes helyzetnek a megszüntetésére nem.

A közigazgatási eljárásban az ügyintézési határidők betartásának garanciális jelentősége van.

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama – előre kiszámítható legyen. 

Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. 

(...) Akár kérelemre, akár hivatalból indul tehát az eljárás, a közigazgatási határozat előírt időben történő kiadása jogos magán- és – közvetlenül vagy közvetve – közérdeket szolgál.

Felhívásom alapján a Panaszos részére, az  általa 1995. augusztusában befizetett összeg azon részét, amely a módosító határozatban került megállapításra, kamataival együtt az adóhatóság  visszautalta. Ezzel egyidejűleg a felszámított késedelmi pótlék is törlésre került.   

Fentiekről a Panaszost 1997. január 30-án kelt levelemben tájékoztattam.

Budapest, 1997. február   .

									Dr. Polt Péter