OBH 6700/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr. Zsiga Jánosné
Az eljárás megindítása
	A panaszosnak országgyűlési képviselő útján Hivatalunkhoz intézett beadványában foglaltak lényege szerint az igazoltatásával kapcsolatos előállítását követően a rendőrség épületében több rendőr tettleg bántalmazta, s ennek folytán különböző sérüléseket szenvedett. 

A tényállás és a vizsgálat megállapításai
	l./ A panaszost 1996. július 8. napján azért állították elő a Budapesti VIII.kerületi Rendőrkapitányságra, mivel utcai igazoltatása során - személyi igazolvány hiányában - nem tudta magát hiteltérdemlően igazolni. A Kapitányság folyosóján testi kényszert alkalmaztak vele szemben, azért, mert nem volt hajlandó ruházat vizsgálatnak alávetni magát. Az ezt követő rosszulléte miatt a mentők a kórházba szállították, ahol három napig kezelték, a látlelet szerint a mellkasfal, a lép és az orr zúzódása, a dobhártya repedése, illetve enyhe agyrázkódása miatt.  A kórházból elbocsátását követően két hét múlva a VII. és VIII. borda elmozdulás nélküli törését is diagnosztizálták. 
	2./ A panaszos ismeretlen rendőrök ellen tett feljelentése alapján eljárt Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal az 1996. december 2. napján kelt Nyom. 757/1996. számú határozatával a nyomozást a Be 139. § (1) bek. b./ pont II. fordulata alapján - az elkövető kilétének megállapíthatósága hiányában - megszüntette. 
	A határozat részletes indokolásának lényege szerint - az igazságügyi orvos szakértői vélemény alapján - a sértett /panaszos/ sérülései, a bordatörés kivételével, nem kizárhatóan keletkezhettek az általa előadott módon és időben, s ezen sérülések keletkezhettek egy fizikai kényszer hatására is. A bordatörések keletkezésének pontos időpontja ugyan nem határozható meg, azonban a rendőri intézkedés alkalmával is létrejöhettek. 
	A panaszos a felismerésre, bemutatás során eléje tárt fényképek közül nem tudta azonosítani az őt bántalmazó rendőröket. A beszerzett bizonyítékok alapján megállapítható, hogy a sértetten a rendőri intézkedést követően több, 8 napon belül gyógyuló sérülés keletkezett, valamint a bordatörés keletkezhetett az általa sérelmezett időpontban is. Az eredménytelen felismerésre bemutatás miatt, személyre szóló alapos gyanút megállapítani nem lehetett, így gyanúsítottként felelősségre vonásra sem került sor. 
	3./ A jelen ügy konkrét körülményeit tekintve ugyan az eljáró rendőröknek a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 29.§ (2) és (4) bekezdése értelmében az igazoltatás sikertelenségére figyelemmel, joga volt a panaszos előállítására, majd ruházatának átvizsgálására, továbbá - ennek megtagadása miatt - a 47. §-a szerinti testi kényszer alkalmazására. Ugyanakkor azonban az is megállapítható, hogy a panaszost az adott esetben intézkedő rendőrök tevékenységével összefüggésben az Alkotmány 54. §-a (1) bekezdésében deklarált emberi méltósághoz való jogát illetően - a (2) bekezdésben tilalmazott megalázó elbánás folytán - tényleges sérelem érte.
	Az embertelen, illetve megalázó bánásmód a Rendőrségről szóló törvény 16. §-ának (3) bekezdésében is tiltott voltánál fogva - az egyébként eredetileg csupán a személyi igazolvánnyal kapcsolatos szabálysértést megvalósító - panaszossal szembeni több rendbeli testi sértés okozásával járó rendőri magatartás tanúsítása megengedhetetlen. Ezért az állampolgárok emberi méltóságát sértő hasonló- alkotmányos visszásságot előidéző - eljárás jövőbeli előfordulásának megelőzése érdekében az eddiginél hatékonyabb fellépést tartok indokoltnak. 
	Mindezekhez képeset az Obtv. 20. §-a (1) bekezdésében foglaltak alapján felkérem az Országos Rendőrfőkapitányt, hogy a Rendőrségről szóló 1994. évi  XXXIV.  tv. 6. §-(1)bekezdésében 
biztosított irányító jogkörénél fogva járjon el és tegyen hathatós intézkedéseket annak érdekében, hogy a jövőben sem az érintett rendőrkapitányságon, sem más rendőri szervnél lehetőleg ne kerüljön sor hasonló atrocitásra.

Budapest, 1997. február 17.

Gönczöl Katalin