OBH 6419/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Simon János

Az eljárás megindulása:

A panaszos beadványában azt sérelmezte, hogy 1996. július 26.-án a lakásához közel lévő Pizzériából az ott igazoltató rendőrök, azért állították elő a XVI. ker. Rendőrkapitányságra mert nem volt nála a személyi igazolványa. Előállítása kezdetén fejét többször a gépkocsi motorházának fedeléhez ütötték, majd megbilincselték. Beszállítása közben, majd azt követően a kapitányságon is többször bántalmazták. Jogsértőnek tartott előállítása és bántalmazása miatt, panaszt tett a kapitányságon és a BRFK. Központi Ügyeleti Osztályán is. Panaszát arra hivatkozva, hogy az ellene foganatosított intézkedések jogszerűek voltak elutasították. Segítségünket kéri ügye kivizsgálására.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa a róla szóló 1993. évi LXI. törvény 16. § (1) bekezdése alapján az emberi méltósághoz és a személyes szabadsághoz fűződő alkotmányos jogok sérelmének gyanúja miatt, vizsgálatot rendelt el és a már hivatkozott törvény 18. § (2) bekezdése alapján bekérte az ügy iratait, illetőleg a (3) bekezdésre hivatkozva az eljárás felülvizsgálatára kérte fel a Fővárosi Főügyészt.

Érintett alkotmányos jog:

- Az emberi méltósághoz fűződő jog  / Alk. 54. § (1) bek./
- A szabadsághoz és a személyi biztonsághoz fűződő jog  / Alj. 55. § (1) bek. /

Alkalmazott jogszabályok:

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény:

16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) eljárása, ennek során hozott határozata (intézkedése), illetőleg a hatóság intézkedésének elmulasztása következtében alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

A Rendőrségről  szóló 1994. évi XXXIV. törvény:
Az arányosság követelménye
15. § (1) A rendőri intézkedés nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az intézkedés törvényes céljával.
(2) Több lehetséges és alkalmas rendőri intézkedés, illetőleg kényszerítő eszköz közül azt kell választani, amely az eredményesség biztosítása mellett az intézkedéssel érintettre a legkisebb korlátozással, sérüléssel vagy károkozással jár.
16. § (1) A rendőr kényszerítő eszközt csak a törvényben meghatározott feltételek fennállása esetén alkalmazhat. Nincs helye a kényszerítő eszköz további alkalmazásának, ha az ellenszegülés megtört és a rendőri intézkedés eredményessége enélkül is biztosítható.
17. § (1) A Rendőrség a feladatának ellátása során a testi épséghez, a személyes szabadsághoz, a magánlakás, a magántitok és a levéltitok sérthetetlenségéhez, a személyes adatokhoz, valamint a tulajdonhoz fűződő jogokat a törvényben foglaltak szerint korlátozhatja.
(2) A rendőri intézkedés során a kényszerítő eszköz alkalmazása esetén lehetőleg kerülni kell a sérülés okozását, az emberi élet kioltását. Az intézkedés folytán megsérült személy részére – amint ez lehetséges – segítséget kell nyújtani, szükség esetén a rendőr gondoskodik arról, hogy a sérültet orvos elláthassa, kórházi elhelyezése esetén a hozzátartozó vagy más, a sérülttel kapcsolatban álló személy erről értesüljön.
29. § (1) A rendőr a feladata ellátása során igazoltathatja azt, akinek a személyazonosságát meg kell állapítania. Az igazoltatott köteles a személyazonosító adatait hitelt érdemlően igazolni. A személyazonosság igazolására elsősorban a személyi igazolvány szolgál, elfogadható továbbá minden olyan okmány, amelyből az igazoltatott kiléte hitelt érdemlően megállapítható. A rendőr az általa ismert vagy más jelen lévő ismert kilétű személy közlését is elfogadhatja igazolásként.
(2) Az igazoltatás megtagadása esetén az igazoltatott e célból feltartóztatható, az igazoltatás sikertelensége esetén előállítható, és a személyazonosság megállapítása céljából az igazoltatottól ujjnyomat vehető, fényképfelvétel készíthető, továbbá a külső testi jegyek észlelés és mérés alapján rögzíthetők.
30. § (1) A Rendőrség a bűncselekmény elkövetőjének elfogása és előállítása, vagy a közbiztonságot veszélyeztető cselekmény vagy esemény megelőzése, megakadályozása érdekében a rendőri szerv vezetője által meghatározott nyilvános helyen vagy a közterület kijelölt részén az oda belépőket vagy az ott tartózkodókat igazoltathatja.
33. § (2) A rendőr a közbiztonság érdekében a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt,
a) aki a rendőr felszólítására nem tudja magát hitelt érdemlően igazolni, vagy az igazolást megtagadja;
(4) Az előállítottat kérelmére az előállítás okáról tájékoztatni kell, és az előállítás időtartamáról részére igazolást kell kiállítani.

A Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 3/1995. (III. 1.) BM rendelet

37. § (1) Az igazolás megtagadása vagy a személyi adatok hitelességének hiánya miatt megkezdett előállítás végrehajtását mellőzni kell, ha az intézkedés alá vont személy az előállítás közben megfelelően igazolja magát, vagy személyazonosságát a rendőr megállapította, ellene bűncselekmény gyanúja nem merült fel, vele szemben kényszerítő eszköz alkalmazására nem került sor.
(2) Az előállítás akkor is mellőzhető, ha az igazoltatott személy személyazonossága más, egyszerűbb módon tisztázható. A rendőr a megkezdett, de mellőzött előállításról is jelentést készít.

Megállapított tényállás:

A panaszost a beadványában jelzett helyen és napon kb. 23.00 óra körüli időben személyazonosságának igazolásra szólította fel a rendőrjárőr. Mivel a személyi igazolványa nem volt nála, adatait szóban közölte, majd lakására telefonált a feleségének, hogy hozza 
magával az igazolványát. Az intézkedő rendőr azonban közölte vele, hogy előállítja a kapitányságra. A panaszos ennek jogszerűségét vitatva passzív ellenállást fejtett ki. A rendőr az ellenállás leküzdése érdekében testi kényszert és bilincselést alkalmazott, miközben a panaszost a szolgálati gépkocsi motorházára fektette, így annak feje többször a gépkocsihoz ütődött.
Az előállítást követően - az ügyeletes tiszt utasítására - a panaszost az előállító helyiségbe kisérték és ezalatt feje a folyosó vasrácsának ütközésétől megsérült. Orvosi ellátásra előbb a kerületi SZTK-ba, majd az OTI Ambulanciájára szállították. Sérülése az orvosi látlelet szerint nyolc napon belül gyógyuló volt. Ellátását követően ismételten a XVI: ker. Rendőrkapitányságra szállították, ahova  a felesége időközben bevitte a személyi igazolványát. SZIG. szabálysértés miatti feljelentését követően 27.-én 01,45 órakor szabadon engedték. A panaszos bántalmazása és személyes szabadsága korlátozása miatt feljelentést tett a BRFK Központi Ügyeletén, felesége pedig panasszal élt a kapitányságon. 

A hivatalos eljárásban elkövetett bántalmazás vétsége miatt elrendelt nyomozást a Fővárosi Ügyészség Nyomozó Hivatala a Be. 139.§ (1) bek. b. potja alapján, - mivel nem állapítható meg bűncselekmény elkövetése - megszüntette. Határozatának indokolásában megállapítja, hogy a panaszos telefonálását megszakítva foganatosították a rendőrök az előállítást és azt is, hogy a testi kényszer alkalmazása közben a gépkocsi motorházára fektették. A meghallgatott tanuk eltérő vallomása alapján, hivatkozik arra, hogy kétséget kizáróan nem lehetett megállapítani, hogy a panaszos fejét a rendőrök szándékosan ütötték a motorház tetejéhez, illetve előállítását követően a fogda vasrácsához, vagy a sérüléseit saját maga okozta. A rendőrök intézkedése - előállítás, testi kényszer, bilincs alkalmazása -  a határozat indokolása szerint törvényes volt. Az ellenszegülés közben elszenvedett sérülésekért az intézkedő rendőröket büntetőjogi felelősség nem terheli.
A Fővárosi Főügyész kérésünkre felülvizsgálta a panaszossal szembeni rendőri intézkedést és megállapította, hogy  a nyomozó hatóság bizonyítási kötelezettségének eleget tett, határozatában a beszerzett adatokat ismertette és helyes a levont jogi következtetése is. Az intézkedés nem volt törvénysértő, szakszerűsége, kulturáltsága viszont vitatható. Ez utóbbi miatt jelzéssel élt a XVI. ker. Rendőrkapitányság vezetőjéhez.

A vizsgálat megállapításai: 

A panaszos beadványában, valamint a nyomozóhatóságoktól a rendőrkapitányságtól bekért iratokban foglaltak alapján az alábbiak állapíthatók meg:

Nem deríthető ki sem a rendőri jelentésből, sem az azt követően keletkezett iratokból, hogy mely okból kezdeményezett intézkedést a rendőrjárőr a panaszossal szemben. A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény 29. § (1) bekezdése szerint ugyanis .."A rendőr a feladata ellátása során igazoltathatja azt, akinek a személyazonosságát meg kell állapítania," a 30. § (1) bekezdése szerint pedig ... "A Rendőrség a bűncselekmény elkövetőjének elfogása és előállítása, vagy a közbiztonságot veszélyeztető cselekmény vagy esemény megelőzése, megakadályozása érdekében a rendőri szerv vezetője által meghatározott nyilvános helyen vagy a közterület kijelölt részén az oda belépőket vagy az ott tartózkodókat igazoltathatja". Mindebből következik, hogy a rendőr igazoltatási joga nem korlátlan, mivel az a rendőr valamely konkrét feladatának ellátásához szorosan kapcsolódó személyazonosság megállapításának szükségességéhez, illetőleg a törvény által megjelölt célhoz és a rendőri szerv  vezetője által  meghatározott nyilvános helyhez kötött.

Megítélésem szerint nem felel meg az arányosság követelményének sem, de mindenképpen célszerűtlen és szakmailag sem indokolható az adatait szóban közlő, személyi igazolványáért telefonáló, illetve a jelenlévők által is ismert személy előállítása csupán azon okból, hogy személyazonosságát megállapítsák. Ez egyébként a jelenlévők kikérdezésével vagy néhány perc várakozással, illetőleg a közelben lakó panaszos lakására kisérésével célszerűbb és egyszerűbb lett volna. A már hivatkozott törvény 29. § (1) bekezdése  lehetőséget biztosít a rendőrnek a személyazonosság más módon történő megállapítására is, az intézkedők azonban e jogukkal nem élve - a panaszos telefonálását megszakítva - azonnal foganatosították az előállítást.

Az előállítás aránytalanságát, szakszerűtlenségét és indokolatlanságát a helyszínen jelen lévő és az intézkedést végig szemlélő szolgálati elöljáró - a  XVI. ker.RK Közbiztonsági Osztály vezetője - felismerhette volna és szolgálati kötelezettségének elegettéve az előállítás mellőzésére utasíthatta volna beosztottjait. Vallomása szerint azonban a testi kényszer alkalmazása szükségessé vált,  annak alkalmazása során a szükséges testi kényszert meghaladó bántalmazást Ő nem észlelt. Ugyancsak indokolatlannak minősíthető az előállított személy fogdába kisérése, amikor a felesége a személyi igazolványával már jelen volt a kapitányságon. A tanúként meghallgatott fogdaőr vallomása is tovább erősíti az intézkedés és az intézkedők szakszerűtlenségét és mulasztását, hiszen a két rendőr őrizete alatt lévő megbilincselt, előállított személynek lehetősége volt arra, hogy - őrzői éberségét kijátszva - fejét a fogda rácsába verje.

Nem vitatva az  ügy felülvizsgálatára felkért Fővárosi Főügyész álláspontjának jogi és ténybeli megalapozottságát,- mely szerint az előállítás az Rtv. 33. § (2) bekezdése alapján nem volt törvénysértő - de a fentiekben kifejtettekre alapozva meg kell állapítanom, hogy a panaszossal szemben lefolytatott rendőri intézkedés nem felelt meg az arányosság követelményének, ezért annak a személyes szabadsághoz fűződő alkotmányos  alapjogát sértette. Ehhez is kapcsolhatóan ugyanis az Alkotmánybíróság a 66/1991.(XII.21.) AB határozatában kifejtette...".A személyes szabadságnak a jogszerű (törvényes) elvonása is okozhat alaptalan sérelmet. Az egyes korlátozó rendelkezések csak akkor fogadhatók el alkotmányszerűnek, ha az általuk elérni kívánt és alkotmányosan elismert célhoz képest a korlátozás szükségszerű és arányos."

Mindezekre alapozva az ügyben az igazoltatás szükségessége bizonylatolásának elmulasztása az intézkedés céljával arányban nem álló személyes szabadság korlátozása és annak foganatosítása során elkövetett szakszerűtlenségek és  mulasztások, illetőleg az ennek elfogadásával kialakult intézkedési gyakorlat miatt az alkotmányos visszásságot megállapítom. A bizonylatolás elmaradása és az intézkedés során elkövetett szakszerűtlenségek, mulasztások miatt ugyanis, vitatható a rendőri fellépés jogszerűsége az igazoltatás szükségessége, az arányosság követelményének figyelmen kívül hagyása következtében pedig jogsértővé válhat a  személyes szabadság korlátozása. E mulasztások és hiányosságok eredményeként sérülhet a jogállamisághoz és ehhez szorosan kapcsolódó jogbiztonsághoz, továbbá a szabadsághoz és a személyes  biztonsághoz fűződő alkotmányos alapjog is. Tekintettel azonban az eltelt időre és arra , hogy az eljárás során olyan állampolgári jogsérelem nem keletkezett, amely ajánlással utólag orvosolható, ajánlást nem teszek. 

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján, azonban  felhívom  a Budapesti Rendőrfőkapítányság és a Fővárosi Főügyészség vezetőjének figyelmét a vizsgálat során feltárt jogsértésre, szakszerűtlenségekre és mulasztásokra, továbbá a személyazonosság megállapítására vonatkozó törvényhely értelmezése és alkalmazása körében jelzett hiányosságokra, és felkérem, hogy azok jövőbeni előfordulásának megelőzése érdekében tegyék meg a szükséges intézkedéseket. 

Budapest, 1997. december 1.

Gönczöl Katalin