OBH 5825/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr.Kántor Ferenc
Kapcsolódó ügyek: 4302/1997, 329/1996, 2395/1995.
Az eljárás megindítása

Részarány-földtulajdonos magánszemélyek, illetve kárpótlási árverésen termőföldre vételi jogukkal élő személyek panasszal fordultak az Országgyűlési Biztos Hivatalához.

Beadványukban sérelmezték, hogy a földkiadási eljárás során részükre hatósági határozattal kiadott termőföldet illetve kárpótlási árverésen megvásárolt termőföldet tőlük autópálya építés céljára kisajátították, azonban a kisajátítási eljárásban nem vehettek részt, mert a kisajátítási jogszabály részükre ügyféli pozíciót nem biztosított, őket ügygondnok képviselte a kisajátítási eljárásban. Sérelmezik azt is, hogy a kisajátított ingatlanukért a kártalanítás összegét túl alacsonyan állapították meg,  továbbá, hogy a kártalanítás összegéhez későn jutottak hozzá, és ennek ellenére kamatot sem kaptak. 
Mivel a rendelkezésre álló iratok alapján a jogbiztonság, illetve a tulajdonhoz való jog megsértésére lehetett következtetni, vizsgálatot rendeltem el. 

Megállapított tényállás

	1./ T I.-né és társai /OBH/5825/1996. számú ügy

A Bács-Kiskun, Békés és Csongrád Megyei Köztársasági Megbízott Bács Kiskun Megyei területi  hivatala az M5-ös autópálya Kunszállás községet elkerülő szakaszának építése céljából a 752/1994. számú és 1994. március 22-én kelt határozatával több ingatlant - köztük a Kunszállási Alkotmány Mgtsz. használatában lévő 0295/5. hsz.-u és 533 602 m2 térmértékű termőföldből 18 594 m2-t kisajátított, 204 534 Ft. ellenében.
A határozat indoklásából megállapítható, hogy "az igénybevételre tervezett területek részarány-földalapba vannak besorolva, a nevesítési eljárás még nem fejeződött be", s hogy "egyidejűleg megkerestem Kunszállás Önkormányzat jegyzőjét, hogy az ismeretlennek minősülő tulajdonosok részére ügygondnokot rendeljen ki." 

Panaszost és társait a kisajátítási eljárás során a kirendelt ügygondnok képviselte.
A Kunszállási Alkotmány Mgtsz. mellett működő földkiadó bizottság a 1178/1993. számú és 1994. augusztus 30-án kelt határozatával adta ki panaszos és társai 74,31 AK értékű és 5 hektár 4052 m2 területű részarány-tulajdonát, melyből 6888 m2 került kisajátításra 11 Ft/m2 kártalanítási összeg ellenében. Az ügygondnok a kártalanítási összeg felemelését az eljárás során nem kezdeményezte. 
Panaszosok ingatlanuk kisajátításáról, csak a földkiadó bizottság határozatával részükre kiadott föld nevükre való bejegyzését megtagadó Földhivatali határozat kézbesítésekor - 1995. II. hó 13-án - szereztek tudomást.  A kisajátítási kártalanítás összegéről pedig panaszosok 1995. II. 24-én értesültek akképpen, hogy tudomásukra jutott az ügygondnok neve, akitől kérték a kisajátítási határozat megküldését. Ebben az időpontban azonban a kártalanítási összeghez még nem jutottak.

Panaszos és társai többletkártalanítási igénye miatt benyújtott keresetét a bíróság első fokon - elkésettség miatt elutasította, mely döntést a II. fokú eljáró bíróság helyben hagyott. E határozat felülvizsgálatát célzó kérelmet - mely szerint ügygondnok kirendelésének nem lett volna helye - a Legfelsőbb Bíróság nem találta alaposnak.

	2./ Lippai és Mihó ügyvédi iroda által képviselt G. házaspár és G. testvérek OBH 4302/1997. számú ügy. 

	A Bács-Kiskun, Békés és Csongrád Megyei Köztársasági megbízott Bács-Kiskun Megyei Területi Hivatala az M5-ös autópálya Kunszállás községet elkerülő szakaszának építése céljából a 752/1994. számú és 1994. március 22-én kelt határozatával egyebek mellett kisajátította a Kunszállási Alkotmány Mgtsz. használatában álló 04/32, 04/21, 04/26, 0301/13, 0299/7, 0299/15, 02987/16, 0292, 0295/5, 0297/10, 0288/1  hsz. alatt felvett ingatlanok egy részét 2.682.660 forint kártalanítási összeg ellenében. A kisajátított ingatlanok részben a kárpótlási, részben a részarány-tulajdon fedezetére elkülönített földalapba voltak besorolva. 

Az említett hsz.-u ingatlanok közül a 0288 hsz.-u táblára 1993. IV. 22-én, a 0299 és a 1301 táblára 1993. október 10-én a 0288 táblára pedig 1993. XII. 14-én tartották az árverést.

Az ügyvédi iroda által képviselt panaszosok részarány-tulajdonosok voltak. 
V. A.-né, T.-né G. É., valamint G. K. testvérek, akiknek részarány-tulajdonát a földkiadó bizottság a 1177, 1290/1993.sz. határozatával adta ki, a kunszállási 0298/31-32 és a 0297/24-30 hsz-u ingatlanokból 48,43 AK értékben, mely 3 ha 3223 m2-nek felel meg. A földkiadó bizottság határozatának kelte 1994. október 17.
Míg G. S. és felesége részarány-tulajdonát a földkiadó bizottság a 492/1993. sz. és 1996. november 7-én kelt határozatával adta ki a kunszállási 0297/42 és a 0297/43. hsz-u ingatlanokból 18,05 AK értékben, 1 hektár  1573 m2 területtel.

Panaszosoknak részarány-tulajdonként kiadott föld egy része az autópálya nyomvonalába esik, ezért az kisajátításra került. 
Panaszosokat az eljárás során ügygondnok képviselte. Panaszosok sérelmezik az ügygondnok kirendelését, arra hivatkozással, hogy nevük ismert volt, ezért ügygondnok kirendelésére nem kerülhetett volna sor. Ugyancsak sérelmesnek tartják panaszosok, hogy a kártalanítás összegét alacsonyan állapították meg részükre. 

	3./ V. I. /OBH/329/1996. számú ügy/

A Pest Megyei Közigazgatási Hivatal a 2. sz. főút építése céljából a 62921-8/1995. számú és 1996. január 22-én kelt határozatával, a határozat 16. pontja szerint a Gödi Dunamenti Mgtsz. használatában álló Gödi 0102 hsz-u 30 hektár 7503 m2 térmértékű ingatlanból a gödi 0102/6 hsz-u 1 ha 2484 m2 területű ingatlanrészt kisajátította 2 078 100 Ft. kártalanítási összeg  ellenében.
A határozat indokolásából kiolvasható, hogy " A kisajátítással érintett ingatlanrészek árverési célú földalapba kerültek. Mivel a kisajátításra került ingatlanrészek földhivatali határozat hiányában nem azonosíthatók be a közös tulajdonú területekbe, a kárpótlásra jogosultak személye bizonytalan."

Panaszos a Pest Megyei Kárrendezési Hivatal által 1995. június 6-án tartott árverésen vételi jogával élve megszerezte a Gödi 0102/6 hsz-u ingatlan 2003/25l8-ad részét, mely az út nyomvonalába esik, s ezért kisajátításra került. Mivel határozat szerint " a kárpótlásra jogosultak személye bizonytalan" ügygondnok kirendelésére került sor. Annak ellenére, hogy az 1995. június 6-án az árverésen panaszos a jelzett földrészletet vételi jogával szerezte meg, a földhivatal e földre  panaszos tulajdonjogát csak 1996. november 11-én jegyezte be. Így panaszos nem vehetett részt ügyfélként a kisajátítási eljárásban, s tájékoztatása szerint a kisajátítási kártalanítási összeghez is csak 1997. júniusban jutott hozzá.
Egyébként panaszos tájékoztatása szerint 1994-ben illetve 1995.-ben további gödi ingatlanokat /0104/9-1, 039/3-36/  is szerzett a kárpótlás során, melynek tulajdonjogát panaszos nevére  a földhivatal - nagyfokú leterheltségére hivatkozással - csak 1997. június 17-én jegyezte be az ingatlan-nyilvántartásba. 

	4./ Dr. F. Cs.-né /OBH/2395/1995. számú ügy/

A Pest Megyei Közigazgatási Hivatal az M5-ös és a 4-es összekötő út építése céljából a 60910-2/1995. számú és 1994. március 18-án kelt határozatával egyebek mellett kisajátított a   Pilisi 0241-es hsz-u 84 hektár 7352 m2 területű ingatlanból 5132 m2-t 1 321 100 forint kártalanítási összeg ellenében.

A határozat indokolásából kiderül, hogy 0241 hsz-u ingatlan kezelője a Monori ÁG volt. Azonban a terület a kárpótlási földalapba került, a tulajdonosok jelenleg ismeretlenek." 
Az ismeretlen tulajdonosok részére ügygondnok kirendelésére sor került.

Panaszos az említett pilisi  0241 hsz-u táblából termőföldárverésen 1993. augusztus 18-án 2 hektár 600 m2 területű és 53,9 AK értékű, majd 1993. november 23-án l hektár 710 m2 területű, 23,1 AK értékű termőföldet vásárolt.
A panaszos által árverésen vásárolt termőföld egy része - 3689 m2 -- az út nyomvonalába került. Az árverést követően a vásárolt földre panaszos tulajdonjogát a földhivatal a kisajátítási határozat keltéig nem jegyezte be, ezért panaszost ismeretlen tulajdonosnak tekintették. 
Panaszos tulajdonjogát földhivatal az ingatlan nyilvántartásba csak 1995. október 27-én jegyezte be. Így panaszos csak ezt követően jutott hozzá 1995. november 10-e után kisajátított földjéért a bírói letétbe helyezett kártalanítási összeghez. 

A vizsgálat megállapításai, jogszabályi háttér, érintett alkotmányos jogok, ajánlások

A tényállásban részletezett és vizsgált ügyek közös jellemzője, hogy mindegyikben kétféle eljárás van egyidejűleg folyamatban. Az egyik eljárásban ugyanarra a földre /földkiadás, kárpótlási árverés/ a termőföld-tulajdon megszerzése folyik.
A másik fajta eljárásban pedig ugyanarra a földre a termőföld tulajdonjogának /kisajátítás útján való/ elvonása történik. 

A vizsgált ügyekben közös az az elem is, hogy mind a földkiadási eljárás megindulása, mind az árverés megtörténte /a termőföld - szerzés kezdete/ időben megelőzte a kisajátítással történő tulajdonjog elvonásának elrendelése időpontját.

A vizsgált ügyek mindegyikében, akár árverésen, akár a földkiadási eljárás során folyamatban lévő, a föld tulajdonjogára érvényesen jogcímet szerző, ezen eljárásokban már ismert személy volt, azonban ezen eljárásokkal párhuzamosan futó, de ezeknél később indult kisajátítási eljárásokban, a kisajátítást szenvedőket "ismeretlennek" illetve olyannak tekintették, akinek "személye bizonytalan".

A vizsgált ügyekben az is közös, hogy valamennyi esetben a kisajátítást szenvedő,  ismert helyen tartózkodó felnőtt, nagykorú, cselekvőképes magyar állampolgárok részére "tulajdonosi státusuk ismeretlensége miatt" ügygondnokot rendeltek ki a kisajátítási eljárásban.

Valamennyi vizsgált ügyben közös elem az is, hogy a kisajátítási eljárásban önállóan eljárni nem tudó ismeretlen tulajdonos érdekeinek védelmére kirendelt ügygondnokok a többlet kártalanítás iránt eljárást nem kezdeményeztek.

A vizsgált ügyek abban is megegyeznek, hogy a később indult kisajátítási eljárásban ugyannak a földterületnek, vagy egy részének a tulajdonjogát a magyar állam előbb megvonta, mint az ennél korábban indult földkiadási eljárásban illetve árverésen vételi jogot szerző magánszemély tulajdonjogának megszerzése az ingatlan nyilvántartásból kitűnt volna, vagy mint a magánszemélyek tulajdonjogát az említett ingatlanokra az ingatlan nyilvántartásba bejegyezték volna. 

Ugyancsak közös jellemzője a vizsgált minden ügynek, hogy a kisajátítást szenvedők a kisajátítási kártalanítás összegéhez az esedékesség napjához viszonyítva nagy késéssel jutottak hozzá, vagy még nem jutottak hozzá.
A panaszolt kisajátítási ügyek vizsgálatának tanulságai is indokolták, hogy rámutassunk a jelentésben vizsgált ügyekben szereplő hatóságok által ( I. ) előidézett alkotmányos visszásságok mellett a kisajátításra vonatkozó jogszabályok (  II. ) - a kisajátításról szóló 1976. évi 24. törvényerejű rendelet  / Ktvr./ valamint a Ktvr. végrehajtásáról szóló 33/1976./IX.5./ MT rendelet /Kr/ egyes olyan rendelkezéseire, melyek alkotmányos visszásságot idéznek elő:

	1./ A tulajdonviszonyok rendezése érdekében, az állam által az állampolgárok tulajdonában igazságtalanul okozott károk részleges kárpótlásáról szóló 1991. évi XXV. törvény (Kpt) végrehajtására kiadott 104/1991. /VIII.3./ Korm. rendelet / Kptr/ szerint:
	Kptr. 52. § (1) " A vételi jog gyakorlásával tulajdonba kerülő földet az annak fekvése szerint illetékes körzeti földhivatal adja birtokba." Ugyane paragrafus (2) bekezdése szerint
	"A birtokba adás feltétele, hogy a tulajdonjog ingatlan-nyilvántartási bejegyzésének feltételei fennállnak /37. § és 50. § (2) bekezdés/ és a gazdálkodó szervezet nyilatkozott arról, hogy a termőföldön lévő terményt betakarította. Ilyen nyilatkozat hiányában is legkésőbb annak az évnek december 31. napjáig birtokba kell adni azt a termőföldet, amely évben a gazdálkodó szervezet a földön lévő terményt betakarította vagy betakaríthatta volna."  

E szabályok szerint az árverésen vásárolt földet - ha a tulajdonjog ingatlan-nyilvántartási bejegyezhetőségének feltételei fennállnak - legkésőbb az árverés évének december 31. napjáig kell birtokba adni. 

A vizsgálat megállapította, hogy mind a 3. mind a 4. tényállás pontban jelzett esetekben az árverési vevő tulajdonjoga ingatlan-nyilvántartásba való bejegyezhetőségének feltételei fennálltak. Az illetékes /Monori, ill. Váci Földhivatal Dunakeszi kirendeltsége/ körzeti földhivatalok azonban az árverésen szerzett ingatlant panaszosok birtokába, a jogszabályban előírt gazdasági év végéig nem adta. Így panaszosok a gazdasági év végéig az említett ingatlanok tulajdonosává nem válhattak annak ellenére, hogy panaszosoknak alanyi joguk volt arra, hogy vételi jogukkal élve az árverésen általuk megszerzett termőföldnek a gazdasági év végéig történő birtokbaadását követelhessék.

Az említett földhivatalok a birtokbaadás előírt időben való elmulasztásával alkotmányos visszásságot idéztek elő, mert megsértették az Alkotmány 2. §. (1) bekezdésében írt szabály alapvető elemét jelentő jogbiztonság elvét.  Ezáltal a kárpótlási árverésen vételi jogot szerzők, a kisajátítási határozat jogerőre emelkedésekor nem váltak ismert tulajdonosokká.

A vizsgálat megállapította, hogy a jelentésben szereplő és kárpótlási árverésen földet vevők esetében - a földhivatalok által előidézett - alkotmányos visszásság ma már ki nem küszöbölhető  azonban a földhivatalok, bár késedelmesen az említett és kisajátítással nem érintett földeket az árverési vevők birtokba adták a vizsgálat befejezéséig. Ezért a következő ajánlást teszem:

Ajánlás: (1)  
Kezdeményezem a Földművelésügyi Miniszter Úrnál olyan intézkedések megtételét, melyek elkerülhetővé teszik, hogy a vizsgált üggyekkel azonos esetek ne forduljanak elő.

Javasolom: hogy a Földművelésügyi Miniszter Úr a 3. tényálláspontban írt esettel érintett ügyben vizsgáltassa meg a fegyelmi felelősséget, továbbá hogy  Miniszter Úr tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a kárpótlási árverésen szerzett és a földhivatalok által birtokba még nem adott földek birtokbaadására,  a jogszabályban előírt időben kerüljön sor. A fegyelmi vizsgálat eredményéről és az ajánlással kapcsolatos érdemi állásfoglalásáról Miniszter Úr tájékoztassa az országgyűlési biztos általános helyettesét. 

	2./ Az (1) és (2) tényálláspontban írt panaszosok részarány-tulajdonának megfelelő földet a  Fülöpjakab-Kunszállás községek földkiadó bizottsága a részarány-tulajdonosok földkiadásának fedezetére elkülönített földalapból csak az 1994. március 22-én kelt kisajátítási határozat meghozatalát követően, annak jogerőssé válása után adta ki, ingatlan nyilvántartás bejegyzésre alkalmas határozattal.
A  földkiadó bizottság határozata rögzíti, hogy a részarány-tulajdonnak megfelelő föld birtokbaadása 1993. október 15. napján, ill. 1994. VIII. 1. napján megtörtént. Ehhez képest a földkiadó bizottság ingatlan-nyilvántartási bejegyzésre alkalmas határozatának kelte 1994. VIII. 30; 1994. X. 17, illetve 1996. XI. 7.
	
A földkiadó bizottság határozatának indokolásából kiderül, hogy a bizottság határozata az 1993. évi II. törvény 7. §-ának (4), (5) és (6) bekezdésen alapul. 

Az 1993. évi II. törvény 7. §-ának idézett bekezdései pedig többek között arról rendelkeznek, hogy "a földterület közös tulajdonba és birtokba adásáról a földkiadó bizottság ingatlan  nyilvántartási bejegyzésre alkalmas határozatot hoz. 

E törvényhely alkalmazásának  elmulasztásával a földkiadó bizottság alkotmányos visszásságot idézett elő azáltal, hogy az ingatlan-nyilvántartási bejegyzésre alkalmas határozatait csak késlekedve, a kisajátítási határozat meghozatalát követően adta ki, s ezáltal a kisajátítással érintett részarány-tulajdonosok személye kellő időben kiadott hatósági határozat hiányában nem vált ismertté, bizonytalan volt a kisajátítási határozat jogerőre emelkedésének időpontjában. 

A vizsgálat megállapította, hogy az Alkotmány 2. § (1) pontjában írt szabály megsértésével a földkiadó bizottságok által előidézett alkotmányos visszásság kiküszöbölésére ma már nincs mód. Erre is tekintettel a következő ajánlást teszem.

Ajánlás: (2)
Kezdeményezem a Földművelésügyi Miniszter Úrnál olyan intézkedések megtételét, mely biztosítja az 1. és a 2. tényálláspontban írt esetek kialakulásának elkerülését.

Javasolom  az FM megyei földművelésügyi hivatalok részére kötelezően meghatározni, hogy a tervezett kisajátítással esetleg érintett területeken a földkiadást, az egyéb feltételek azonossága esetén - megelőzően a kisajátítással nem érintett területeken való földkiadáshoz képest - fejezze be, a kisajátítási határozat jogerőre emelkedéséig.
	3./ A vizsgálat megállapította, hogy az 1-4  tényálláspontban részletezett ügyekben a kisajátítási határozatok meghozatalakor, illetve azok jogerőssé válásakor - a jelenleg hatályos kisajátítási jogszabályok szerint - sem az árverési vevők, sem a részarány-tulajdon kiadását kérők jogilag nem voltak ismert tulajdonosnak minősíthetők. Ezért a kisajátítási határozatokat hozó közigazgatási szervek a hatályos jogszabályok megtartásával jártak el akkor, amikor a kisajátítási határozatokban, a kisajátításra kerülő ingatlanok tulajdonosai személyének ismeretlensége miatt, az ismeretlen személyű tulajdonosok érdekeinek védelme érdekében az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi I. törvény /Ae/ 18. §-ának (4) bekezdése alapján ügygondnok kirendelése iránt intézkedtek.
	
Az Ae. 18. §-ának (4) bekezdése szerint: "Az olyan ügyfél részére, aki ismeretlen helyen tartózkodik, vagy nem tud az ügyében önállóan eljárni - ha nincs törvényes képviselője, vagy meghatalmazottja - a gyámhatóság ügygondnokot rendel ki."

Az Ae. 18. § (5)  bekezdése pedig akként rendelkezik, hogy: "Az iratokat az ügyfél részére, ha pedig törvényes képviselője vagy gondnoka, vagy írásban meghatalmazott képviselője van, ezek részére kell kézbesíteni..."

Az ismeretlen tulajdonosok képviseletére kirendelt ügygondnokok a vizsgált ügyekben a kisajátítási határozatban megállapított kártalanítási összeg megváltoztatását a kisajátítási határozat kézbesítésétől számított 30 napon belül a bíróságtól nem kérték, pedig ezt megtehették volna, ha a közigazgatási határozat, vagy annak valamely részét sérelmesnek  tartották volna. Ugyanis az ügygondnoknak a PTK 224. § (3) bekezdésében írt vagyonkezelési tevékenysége kiterjedt az esetleges többletkártalanítás iránti per megindítására is. Ilyen eljárást az ügygondnokok nem kezdeményeztek a vizsgált ügyekben, mert a szakértői vélemények alapján megállapított kártalanítási összegeket reálisnak tartották. Ennek ellenére az ügygondnok elszámolási kötelezettsége panaszosok felé is fennáll. Az iratokból nem állapítható meg, hogy panaszosok ezt kezdeményezték volna.

Az ügygondnokok kijelölése a vizsgált ügyekben a hatályos jogszabályok előírásainak megfelelően történt, így kirendelésük alkotmányos visszásságot nem vet fel, ezért ajánlást nem teszek.
A vizsgálat megállapította, hogy panaszosoknak az a kifogása, miszerint helytelen, törvénytelen volt esetükben az ügygondnok kirendelése, nem megalapozott. Ugyanis panaszosok - kik magukat a kisajátítási eljárásban ismert tulajdonosoknak vélték, az ügygondnokot kirendelő gyámhatóságnál nyilatkozatot tehettek volna arra nézve, hogy ők a kisajátítással érintett földrészletek ismert tulajdonosai, s az esetben, ha az ingatlan nyilvántartás adataival szemben hitelt érdemlően igazolják a tulajdonszerzést - panaszosokat ügyfélként kellett volna figyelembe venni, az ügygondnok kirendelésének hatálytalanítása mellett. Az ilyen ügyfél fellépésre a vizsgált ügyekben nem került sor.
Az Ae. 2. §-a kimondja, hogy az ügyfelet az államigazgatási eljárásban megilleti a nyilatkozattétel és a jogorvoslat joga, köteles viszont a legjobb tudomása szerint jóhiszeműen közreműködni.

Hogy az említett ügyféli fellépésre nem került sor, annak tudható be, hogy panaszosok az ingatlan nyilvántartás adataival szemben nem tudták hiteltérdemlően igazolni, hogy ők a kisajátítással érintett földrészletek tulajdonosai, mert a kisajátítási határozat jogerőre emelkedésekor részben a földkiadó bizottság, részben a földhivatal mulasztása miatt, nem lehették még olyan helyzetben, hogy az említett tartalmú nyilatkozatott megtehették volna.

A vizsgálat megállapította, hogy a kisajátításról szóló 1976. évi 24. törvényerejű rendelet /Ktvr./ és a végrehajtására kiadott 33/1976. /IX.15./ MT rendelet /Kr/ egyes rendelkezései nincsenek összhangban más jogszabályok rendelkezéseivel. 

	1./ A Kr. az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvényben /Ae/ foglalt általános szabályhoz képest /3. § (4) bek./ pontosan meghatározza, hogy a kisajátítási eljárásban ki lehet ügyfél. A Kr. 29. §-a szerint a kisajátítási eljárásban ügyféli minőségben járhat el:
	a/ a kisajátítást kérő,
	b/ az ingatlanért járó kártalanításra jogosult tulajdonos, illetve szövetkezet, továbbá
	c/ mindaz, akinek az ingatlanra vonatkozó jogát a kisajátítás érinti /földhasználó, 	haszonélvező, bérlő, haszonbérlő, az ingatlan-nyilvántartásból kitűnő egyéb jogosult, 	stb./

A Kr. idézett szabályai szerint a kisajátítási eljárásban való részvételhez, az ügyféli státushoz szükséges, hogy a kisajátítást szenvedő tulajdonjoga az ingatlan-nyilvántartásba be legyen jegyezve, illetve az ingatlanra vonatkozó joga az ingatlan-nyilvántartásból kitűnjön. Ezt támasztja alá a Kr. 30 (1) bekezdésének b/ pontja is, miszerint a kisajátítási kérelemhez mellékelni kell: "az érintett ingatlanokra vonatkozó tulajdoni lap" három hónapnál nem régebbi keletű - egyszerű kivonatos másolatát.

A jelenleg  hatályos szabályozás ilyen módja nem veszi figyelembe, hogy az országban évek óta történelmi jelentőségű változás megy végbe a termőföld tulajdonviszonyok területén, mely folyamat az eredeti törvényhozói szándékhoz viszonyítva a tervezettnél lassabban halad.

A jelenleg hatályos kisajátítási jogszabályozók nincsenek tekintettel arra, hogy a kárpótlási árverésen a vételi jogával élő már az árverési jegyzőkönyv aláírásakor egy konkrét helyrajzi számú földet konkrét területtel és aranykorona értékkel szerez meg, mert ehhez többletként még megkívántatik, hogy a "vételi jog realizálódása is eljusson a tulajdonjog bejegyzéséig,  azaz, hogy a vételi jogával élő tulajdonjoga az ingatlan-nyilvántartásba bejegyzésre kerüljön. Azonban a tulajdonszerzés e módjának folyamatában a vételi jog jogosultja érdemben csak a folyamat kezdetét tudja befolyásolni, ti. azt, hogy vételi jogával él-e vagy nem. Ha már vételi jogával élve földet szerzett, s az árverési jegyzőkönyvet aláírta, ezt követően a tulajdonossá válásáig tartó folyamatra érdemi befolyással nem bír, mivel hogy a tulajdonossá válásához, a kisajátítási eljárásban is ismert tulajdonossá váláshoz szükséges egyebek mellett az is, hogy a körzeti földhivatal a vételi jogával élő birtokába adja az árverésen megvett földet.  A birtokbaadást elvégezni köteles földhivatalok leterheltsége közismert. Az árverési vételtől a birtokbaadásig adott esetben évek telnek el. A kisajátítási jogszabályok e két intervallum közt megindult kisajátítási eljárásban pedig nincsenek tekintettel arra, hogy " a tulajdonviszonyok rendezése érdekében az állam által az állampolgárok tulajdonában igazságtalanul okozott károk részleges kárpótlásáról szóló 1991. évi XXV. törvény /Kpt/ és a végrehajtására kiadott 104/1991./VIII.3./ kormányrendelet /Kptr/ alapján a kárpótlási árverésen vételi jogukkal élők /árverési vevők/ tulajdonjogának bejegyzése az ingatlan-nyilvántartásba nem a kisajátítást szenvedő hibájából nem történt meg. Az ilyen szabályozás jogos egyéni érdekeket söpör félre, a kisajátítási cél közérdekűségének égisze alatt. A szabályozás által meg nem oldott feladatok terheit indokolatlanul önkényesen hárítja az állampolgárra, mely közérdeket nem szolgál, jogos egyéni érdekeket sért.

Ugyancsak kiesik a kisajátításra vonatkozó jogszabályok látóköréből az a körülmény, hogy a termőföld-tulajdon magánkézbe adásának másik nagy csatornáján, a földkiadási eljáráson keresztül a részarányként aranykoronában nyilvántartott földek fedezetét jelentő földalapok kijelölése és elkülönítése, valamint e földalapból az egyébként tulajdonosnak /részarány földtulajdonos  magánszemélyek/ való földkiadása / a részarányként aranykoronában nyilvántartott földek helyrajzi számmal való összekapcsolása/ közti intervallumban történő kisajátítás, termeli azokat a tulajdonosokat, akik személye bizonytalan, illetve ismeretlen kisajátítási határozat meghozatalakor. Ugyanis a földkiadási eljárásban részarány tulajdonának kiadását kérő részarány-tulajdonos  /tulajdonos/ a kisajátítási eljárásban, ezáltal még nem válik ismert tulajdonossá, s a kisajátítási eljárásban ezáltal még nem lehet ügyfél, e pozícióba csak akkor léphet, ha a részarány-tulajdonosok földalapjának fedezetét jelentő földalapból a földkiadási eljárás során az őt megillető aranykoronában nyilvántartott földet helyrajzi számmal összekapcsolják, azaz, ha részére a földkiadó bizottság ingatlan-nyilvántartási bejegyzésre alkalmas határozatot hoz. E folyamatot pedig érdemben az egyes részarány-tulajdonosok  befolyásolni nem tudják. Viszont e folyamat elhúzódásának minden terhe rájuk hárul indokolatlanul.

Az áldozatos és fáradtságos munkát végző, de laikus emberekből álló, sok gonddal küszködő, felügyeleti szerv nélküli, közigazgatási szervnek nem tekinthető földkiadó bizottságok azonban a földalapok kijelölését követően nem minden esetben tudták biztosítani, hogy a kisajátítással érintett földalapból a földet, a földkiadást igénylők részére ingatlan-nyilvántartási bejegyzésre alkalmas határozattal a kisajátítási határozat jogerőre emelkedése előtt kiadják. Ezért a földkiadási eljárásban ismert személyek /tulajdonosok/ földkiadási határozat, vagy alkalmas földkiadási határozat híján a kisajátítási eljárásban ismert tulajdonosoknak tekinthetők nem voltak. Annak ellenére, hogy a részarány-tulajdonosok tulajdonosi pozíciója nem vitatható, sőt az 1993. évi II. törvény a földkiadást kérő részarány-tulajdonosok részére biztosítja, hogy az általuk kiadni kért földet kell a részükre az általuk megjelölt helyen kiadni, ha e lehetőséggel éltek és a táblába belefértek.

A kisajátítási jogszabályok által az általános  szabályokhoz képest szűkebben megfogalmazott ügyféli kör kibővítésével az előidézett alkotmányos visszásság megszüntethető. Ezért a 
következő ajánlást fogalmazom meg.

Ajánlás: /3/
Kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál a kisajátítási jogszabályok olyan módosítását, mely a kisajátítási eljárásban résztvevők körét kibővíti.

Javasolom, hogy a kisajátítási eljárásban ügyfélként
•	ha a tulajdonváltozást az ingatlan-nyilvántartásban még nem jegyezték be, az 	árverési vevő is résztvehessen, továbbá, 
ha a tervezett kisajátítás olyan táblát érint, melyet a részarány-tulajdonos földalapjának fedezetére különítettek el, és e tábla részarány-tulajdonosok tulajdonba adása még nem történt meg, akkor e táblából kisajátítani csak akkor lehessen, ha a táblából a földet az FM hivatal a földkiadást igénylők tulajdonába adta. Ezért a kisajátítást kérő a kisajátítási kérelem benyújtását megelőzően 60 napon belül legyen köteles e körülményről az illetékes FM hivatalt tájékoztatni. Az FM hivatal a kisajátítást kérő megkeresését követő 45 napon belül legyen köteles a tervezett kisajátítással érintett táblában a földkiadásokat elvégezni.

	2./ A Kr. korábban hatályos 43. §-a szerint: Ha közút, vasút vagy nyomvonalas vízi létesítmény illetőleg repülőterek fel- és leszálló pályájának építése, bővítése, szabályozása céljára a  kisajátítást egyszerűsített kisajátítási terv alapján kérték, a változásokat az ingatlan-nyilvántartásba /telekkönyvbe/ nem kellett bejegyezni, - melyről a kisajátítási határozatban külön kellett rendelkezni.

A kisajátítást kérőt arra kötelezte a jogszabály az említett esetben, hogy a munkálatok átadás-átvételétől számított egy éven belül készítse el és nyújtsa be a tényleges állapotnak megfelelő kisajátítási tervet a kisajátítási hatósághoz.

Ha ez utóbbi - a tényleges állapotnak megfelelő - kisajátítási terv szerint további területek kisajátítására, vagy a kisajátított területek visszaadására volt szükség, akkor a kisajátítási hatóság a határozatát kiegészítette vagy módosította. A módosító határozattal a kisajátítási célra nem szükséges területet a volt tulajdonos részére vissza kellett adni. A visszaadott terület elfogadása kötelező volt- kivéve - ha a Tvr. 5. §-ában foglalt rendelkezés alkalmazásának volt helye. A kisajátított terület egyötödét meg nem haladó visszaadott területért kifizetett kártalanítás nem volt visszakövetelhető.

A kisajátítási hatóság a jogerős határozatát a kisajátítási terv /a létesítmény átadását követő tényleges állapotot tükröző/ egy példányával együtt küldte meg a földhivatalnak- a változásoknak - az ingatlan-nyilvántartásba /telekkönyvbe/ való bejegyzése céljából.
Ismerünk olyan eseteket, amikor az említett "átadás-átvételtől", illetve a beruházási cél meghiúsításától számítva már nemcsak egy év, hanem ennél hosszabb idő is eltelt anélkül, hogy a változást az ingatlan nyilvántartáson átvezették volna.

Ehhez képest a Kr. jelenleg hatályos 43. § (1)-(2) bekezdés rögzíti, hogy
(1) Ha a közút, vasút vagy nyomvonalas vízi létesítmény, illetve repülőtér fel- és leszálló pályájának építése céljából - a korábban hatályos szabályok szerint egyszerűsített kisajátítási terv alapján - folytatott kisajátítás esetén a kisajátított ingatlanra vonatkozó tulajdonváltozás bejegyzése nem történt meg, a bejegyzésről a kisajátítási hatóság megkeresése alapján a földhivatal határoz.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott kisajátítás esetén a kisajátított ingatlan egyötödét meg nem haladó visszaadott területért a kisajátítást kérő a kifizetett kártalanítási összeg visszafizetését nem követelheti.

a/ A Kr. 43. § (1) bekezdés normaszövege azáltal idéz elő alkotmányos visszásságot, hogy a kisajátítást kérő részére nem ír elő kötelezettséget az ügyben a kisajátítási hatóságnál való kezdeményezésre, s hogy a kisajátítási hatóság részére nem állapít meg határidőt a földhivatal megkeresésére a bejegyezni elmulasztott változás bejegyzése céljából. A kezdeményezési kötelezettség és a határidő előírása hiányában a megkeresések elmaradnak "van államigazgatási ügy", de az említett államigazgatási ügyet a hatáskörrel rendelkezők még nem intézték el. 

A korábbi jogszabályok alapján egyszerűsített kisajátítási terv alapján folytatott kisajátítás esetén a kisajátított ingatlanra vonatkozó tulajdonváltozás bejegyzése - ha nem történt meg - e célból, ennek a kisajátítást kérő részére való kezdeményezésre kötelező előírásnak a hiánya, továbbá a földhivatal megkeresésére a kisajátítási hatóság részére, a megkeresésre kötelező határidő előírásának hiánya jogbizonytalanságot okoz. Ezáltal sérül az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében rögzített jog lényeges elemét jelentő jogbiztonság elve, az ügy elintézésének kiszámíthatatlansága miatt. A szabályozás ilyen megoldása alkotmányos visszásságot idéz elő. 

Ajánlás: /4/
Kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál a kisajátítási jogszabályok olyan módosítását, mely  biztosítja, hogy az évekkel ezelőtt megtörtént kisajátítások alkalmával bekövetkezett, de  az ingatlan-nyilvántartásba még be nem jegyzett tulajdon változások az ingatlan nyilvántartásba bejegyzésre kerüljenek. 

Javasolom:
•	a kisajátítást kérőt /vagy jogutódját/ arra kötelezni, hogy a korábbi jogszabályok    alapján kisajátításra került ingatlanokkal érintett tulajdonváltozásokat - ha ennek ingatlan nyilvántartási bejegyzése még nem történt meg - a végleges kisajátítási terv /tényleges helyzetet tükröző/ megfelelő határidőn belüli, a kisajátítási hatóságnál való benyújtásával a változás átvezetését kezdeményezzék,

•	a kisajátítási jogszabályban annak előírását, hogy ha a kisajátított ingatlanra vonatkozó tulajdon változás nem történt meg, - a kisajátítási hatóság - a kisajátítást kérő kezdeményezésétől számított 60 napon belül a tulajdonváltozás átvezetése céljából megkeresi a földhivatalt. 

b./ A Kr. 43. § (2) bekezdés normaszövegéből, de az egész jogszabályból és a Ktvr-ből is hiányzik annak előírása - hogy a korábban hatályos jogszabályok szerint egyszerűsített kisajátítási terv alapján folytatott kisajátítás esetén a kisajátítási célra nem szükséges területet a volt tulajdonos részére vissza kellene adni.

Ehhez képest a Kr. 43. § (2) bekezdés mégis arról rendelkezik, hogy a Kr. 43. § (1) bekezdésében meghatározott jogszabályok alapján kisajátított ingatlan egyötödét meg nem haladó visszaadott területért a kisajátítást kérő, a kifizetett kártalanítási összeg visszafizetését nem követelheti.

A hatályos szabályozás a kisajátítási célra nem szükséges ingatlan visszaadását nem rendeli, azonban előírja, hogy a korábban hatályos jogszabályok alapján nyomvonalas létesítmények céljára  egyszerűsített kisajátítási terv alapján folytatott kisajátítás esetén a kisajátított ingatlanra vonatkozó tulajdonváltozás bejegyzése még nem történt  meg, akkor a kisajátított ingatlan egyötödét meg nem haladó visszaadott területért kifizetett kártalanítást visszakövetelni nem lehet.

A hatályos szabályozás arról nem rendelkezik, hogy a megszűnt termelőszövetkezetek esetében a területet kinek kell visszaadni. Sőt a szabályozás arra sincs tekintettel, hogy az 1994. évi LV. törvény 6. § (1) bekezdése szerint "belföldi jogi személy... termőföld tulajdonjogát a Magyar Állam, az önkormányzat, az erdő birtokossági és a legelő birtokossági társulat és a közalapítvány kivételével - nem szerezheti meg."

A szabályozás ilyen módja jogbizonytalanságot okoz, s ezen keresztül alkotmányos visszásságot idéz elő. Ugyanis az alkotmány egyetlen rendelkezése sem írja elő, hogy az állam illetve az önkormányzat által kisajátítás útján megszerzett és a kisajátítási célra feleslegessé vált területet, vagy annak egy részét köteles a volt tulajdonosnak térítés nélkül /ajándékozás/ visszaadni.  Az azonban a technikai fejlődés jelenlegi szintjén joggal elvárható, hogy a kisajátítási terv csak a szükséges mértéket tüntesse fel, akár a nem reális tervet készítő szankcionálásának kilátásba helyezése árán is. 

Ajánlás: /5/

Kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál a kisajátítási jogszabályok olyan megváltoztatását, mely figyelembe veszi a termőföldről szóló 1994. évi LV. törvény rendelkezéseit, s mellőzi az állam illetve az önkormányzat által kisajátítás útján ellenérték fejében megszerzett,  de ebből a kisajátítás céljára nem szükséges ingatlan résznek a kisajátított ingatlan egészéhez viszonyított egyötöd részének visszaadását térítés nélkül.

Javasolom: 
A kisajátítási jogszabály olyan módosítását, mely a jelenleg hatályos szöveggel szemben
•	a kötelező visszaadás esetét a jogszabályból törli épp úgy,  mint a térítésmentes visszaadás esetét is. 

•	előírja, hogy a kisajátított, de a kisajátítás céljára nem szükséges ingatlan,  vagy ingatlan részre elővásárlási jogot biztosít  a kisajátítást szenvedő részére. 
	3./ A Ktvr. 10. §-nak (2) bekezdésében foglalt szabály nincs összhangban az 1993. évi LXXVIII. törvény 85. §-ának (1) bekezdésében írt normaszöveg rendelkezéseivel.
A Ktvr. 10. § (2) bekezdése kimondja, hogy " Ha a kisajátított épületben lévő lakást, illetőleg nem lakás céljára szolgáló helyiséget a tulajdonos, bérlő vagy egyéb használó használja, forgalmi értékként a lakott értéket kell figyelembe venni."

Az 1993. évi LXXVIII. törvény 85. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy "A lakás fekvése szerint illetékes önkormányzat köteles 1998. december 31-ig  a kényszerbérlő részére önkormányzati cserelakás bérbeadását felajánlani." 

Mivel a lakások és a helyiségek bérletére vonatkozó 1997. évi LVII. törvénnyel módosított 1993. évi LXXVIII. törvény idézett rendelkezése szerint az önkormányzat 1998. december 31. napjáig köteles a kényszerbérlő részére önkormányzati cserelakást felajánlani, e rendelkezéssel ellentétes a tvr. 10. § (2) bekezdésében foglalt normaszöveg. Ugyanis, ha olyan házban lévő lakást sajátítanak ki, melyben kényszerbérlő lakik, - mert a Ktvr. nincs tekintettel a lakástörvény idézett rendelkezésére - az épületben lévő, a kényszerbérlő által használt lakás forgalmi értékeként a lakott értéket kell figyelembe venni a kisajátítási kártalanítás összegének megállapításánál. Így a kisajátítás során tulajdonosnak csak a lakott és a beköltöztető forgalmi érték közti különbözetet térítik meg, míg a kényszerbérlőt cserelakás illeti meg. Az ilyen megoldás súlyos sérelmet okoz annak a tulajdonosnak, aki nem maga köteles a bérlő elhelyezéséről gondoskodni, hanem az önkormányzat, azonban az ingatlan kényszerbérlettel való "megterhelésének" konzekvenciáit a kisajátításkor, a kisajátítást elszenvedő tulajdonosnak kell viselni. 
Ezáltal sérül az Alkotmány 13. §-a (1) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való jog. Tehát a szabályozás ilyen módja folyamatosan alkotmányos visszásságot idéz elő. Ezért a következő ajánlást fogalmazom meg:

Ajánlás: /6/

Kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál a kisajátítási jogszabályok olyan módosításának előterjesztését, mely a körülírt alkotmányos visszásság kiküszöbölésére alkalmas. 

Javasolom, hogy 

•	a kisajátítási jogszabályban kerüljön előírásra, mely kimondja, hogy ilyen esetben az önkormányzat nem mentesül az elhelyezési kötelezettség alól, és a kisajátítást szenvedő tulajdonos az üres, beköltözhető forgalmi értéken történő kártalanításra jogosult. 

	4./ A Ktvr. kártalanításra vonatkozó fejezetének /8-17. §-ai/ jelenleg hatályos rendelkezései nem jelentenek minden esetben kellő garanciát az Alkotmány szabta teljes kártalanításra.
Az Alkotmány 13. § (2) bekezdése kimondja "Tulajdont kisajátítani csak kivételesen és közérdekből törvényben szabályozott esetekben és módon, teljes feltétlen és azonnali kártalanítás mellett lehet." A Ptk. 177. § (2) bekezdése rögzíti, hogy "A kisajátítás részletes szabályairól külön törvény rendelkezik."
A - külön törvény szerepét betöltő - kisajátításról szóló 1976. évi 24. tvr. 1. §-a "azonnali, teljes és feltétlen kártalanítás ellenében" engedi meg a kisajátítást. Lényegében nem tesz mást, mint az Alkotmány kisajátításra vonatkozó norma szövegét megismétli.
A Ktvr. „kártalanítás”-ról rendelkező fejezetének /8-17. §/ szablyai közül 8. § (1) bekezdését, a 9. §-át, 10. §-ának (1) és (4) bekezdését, 11-12. §-ait, 14. § (2) és (3) bekezdését és a 17. §-t hatályon kívül helyezték.

Megítélésem szerint a tvr. jelenleg hatályos szövege nem kellő részletességgel állapítja meg, hogy mikor teljes a kártalanítás, illetve, hogy a teljes kártalanításnak milyen elemekből kell összetevődnie.
S mivel a kisajátítási kártalanításnak teljesnek kell lennie - mely alkotmányos követelmény- ezért annak olyan elemekből kell állnia és összegszerűségében olyan mértékűnek kell lennie, mely pontosan kifejezi, azaz garantálja azt az értéket, melyet a kisajátított hátrányként elszenvedett kisajátított ingatlana tulajdonjogának megvonása következtében.

A jelenleg hatályos jogszabályok pedig a kártalanítás megállapításánál nincsenek tekintettel egyebek mellett arra sem, hogy az ingatlan tulajdonosa, vagy más kártalanításra jogosult; nem saját elhatározásából, nem az általa tervezett időpontban, nem az általa tervezett körülmények között, nem az általa megállapított ellenérték fejében válik meg ingatlana tulajdonjogától, vagy más jogosult az őt megillető, a  kisajátítással tőle megvont jogtól, ezért a kényszerértékesítés következtében olyan hátrány éri a kártalanításra jogosultat, melyet az ingatlan forgalmi értékében megállapított kártalanítási összeg nem fejez ki.

Ez alkotmányos visszásságot idéz elő azáltal, hogy sérti az Alkotmány 13. §-a (1) bekezdésében biztosított "tulajdonhoz való jogot." Az alkotmányos visszásság kiküszöbölhető azáltal, ha a kisajátítási kártalanításra vonatkozó rendelkezések részletesebb, teljesebb körű meghatározása megtörténik és a kártalanítás elemei közé a forgalmi értékben ki nem fejezett, a forgalmi érték bizonyos százalékában meghatározott olyan összeg is beépítésre kerül, melyet a kisajátított - a kisajátítás  kényszerértékesítés jellegzetességei, sajátosságai következtében - elszenved.

Ajánlás: /7/

Ezért kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál a kisajátítási jogszabályok kártalanításra vonatkozó rendelkezéseinek részletesebb, teljes körűbb meghatározását, a szükséges új elemekkel való kibővítését.

Javaslom:
•	hogy a teljes kártalanítást jelentő elemek részletesebben, teljesebb körűen kerüljenek megállapításra a kisajátításra vonatkozó jogszabályokban;
•	hogy a kényszerértékesítés következtében a forgalmi értékben ki nem fejezett sérelem is értékelésre kerüljön, nyerjen felvételt a kártalanítás elemei közé, a forgalmi értéken felül a forgalmi érték meghatározott  százalékában.

	5./ A Kr. 7. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy "Építési tilalom alatt álló ingatlan tulajdonjogának megszerzése jogcímén az olyan beépítetlen telket lehet - a tulajdonos kérelmére - kisajátítani, amelyet öt évnél hosszabb idő óta az 1964. évi III. törvény 13. §-ában szabályozott építési tilalom terhel, feltéve, hogy a tulajdonos a külön jogszabályban megállapított feltételek szerint cseretelekre jogosult, de
a)	cseretelek nem áll rendelkezésre, vagy
b)	a tulajdonos - szociális helyzete vagy egyéb méltánylást érdemlő körülményei miatt - a cseretelek beépítésére nem tud kötelezettséget vállalni."

Az idézett szabály egy olyan jogszabályra utal, mely alanyi jogot biztosít a tulajdonosnak a cseretelekre.
A szóban forgó "külön jogszabály" - a cseretelekadásról, továbbá a telekalakítási és építési tilalom elrendeléséről szóló 10/1997. (I. 28.) ÉVM rendelet - cseretelekadást elrendelő, a cseretelekre alanyi jogot biztosító rendelkezései pedig 1992. VII. 20. napjától már nincsenek hatályban. Ezért a Kr. idézett rendelkezése teljesíthetetlen feltételeket állapít meg, s ezáltal jogbizonytalanságot okoz.  A szabályozás ilyen módja sérti a jogbiztonság alkotmányos elvét.

Ajánlás: /8/

Az alkotmányos visszásság kiküszöbölése érdekében kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál a Kr. 7. §-nak olyan megváltoztatását, mely a jelenlegitől eltérően nem köti teljesíthetetlen feltételhez, az említett szabály érvényesülését.

Javaslom: 
Az idézett szabályból a teljesíthetetlen feltétel törlését, hatályon kívül helyezésének kezdeményezését.

	6./ A Kr. 31. §-a akként rendelkezik, hogy "Ha az építési tilalom alatt álló ingatlan kisajátításának feltételei (7. §) fennállnak és a kártalanításhoz szükséges pénzügyi fedezet biztosítható, a köztársasági megbízott - a tulajdonos kérelmére - határozattal kötelezi a kisajátítási kérelem benyújtására azt a szervet, amelynek érdekében az építési tilalmat elrendelték: ha ilyen szerv nincs, az illetékes jegyzőt hívja fel a kisajátítási kérelem benyújtására. Ebben az esetben a kisajátítási kérelemhez a terület-felhasználási engedélyt, továbbá - ha a kisajátítás folytán az ingatlan alakja és terjedelme nem változik meg- a kisajátítási tervet nem kell csatolni."

Eszerint, ha a beépítetlen telket - 5 évnél hosszabb idő óta építési tilalom terhel - és a tulajdonos ennek kisajátítását kéri, a kisajátításra csak akkor kerülhet sor, ha: a kártalanításhoz szükséges pénzügyi fedezet biztosítható és ezt követően a közigazgatási hivatal vezetője - a tulajdonos kérelmére - határozattal kötelezi a kisajátítási kérelem benyújtására azt a szervet, melynek érdekében az építési tilalmat elrendelték, ennek hiányában pedig a jegyzőt.

E rendelkezésekből az következik, hogy az öt évnél hosszabb idő óta építési tilalommal terhelt beépítetlen telek tulajdonosok egy  része - mert a "kártalanításhoz szükséges pénzügyi fedezet biztosítható" - hozzájuthat tulajdona súlyos korlátozásáért járó kártalanítási összeghez, míg az előbbivel azonos mértékű korlátozást elszenvedő, ezért egy csoportba tartozó ingatlan tulajdonosok másik része, azért nem juthat hozzá a kártalanítási összeghez, mert a "pénzügyi fedezet nem biztosítható."

A szabályozásnak ez a módja alkotmányos visszásságot idéz elő azáltal, hogy a normaszöveg az Alkotmány 70/A. §-ba ütköző jogegyenlőtlenséget deklarál, mely esélyegyenlőtlenséget eredményez. Az alkotmányos visszásság megszüntethető azáltal, ha a norma szövegéből kiiktatásra kerül "és a kártalanításhoz szükséges pénzügyi fedezet biztosítható" szövegrész.

Ajánlás: /9/

Kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál az idézett normaszöveg újrafogalmazását.

Javaslom:
A normaszöveg olyan megváltoztatását, mely nem attól teszi  függővé a kisajátítás kötelező elrendelését, hogy "és a kártalanításhoz szükséges pénzügyi fedezet biztosítható". Továbbá a normaszövegen olyan változtatást is szükségesnek tartok, mely szakít az 1970-es évek közepének a kisajátításra vonatkozó felfogásával, s érvényesíti a szabályozás során napjaink követelményeit.

	7./ A Kr. 7. §-ának (1) bekezdését már idéztem. Ehhez képest az építésügyről szóló 1964. évi III. törvény (Ét.) 13. § (1) bekezdése pedig elrendeli, hogy: "A rendezési terv jóváhagyására jogosult a terv végrehajtásának biztosítása céljából a város (község) meghatározott területrészeire telekalakítási, illetőleg építési tilalmat rendelhet el. Az építésügyi szabályzatban vagy más jogszabályban, valamint meghatározott esetekben telekalakítási, illetőleg építési tilalmat az építésügyi hatóság is elrendelhet."

Az Ét. 13. § (3) bekezdése rögzíti, hogy: "Ha a telekalakítási, illetőleg építési tilalommal terhelt - a tilalom elrendelése előtt felosztható, illetőleg beépíthető - ingatlant nem sajátítják ki, vagy a tulajdonos nem kap csereingatlant, vagy pedig a tilalmat időközben nem szüntetik meg, három év eltelte után a tulajdonos részére - kérelmére - évenként korlátozási kártalanítást kell fizetni. Ez a fizetési kötelezettség a természeti kár megelőzése és a tulajdonos érdekében elrendelt tilalom esetére nem vonatkozik."

Az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény (Ét.1) 60 §-a (2) bekezdésének a) pontja az Ét.1. kihirdetését (1997. július 24.) követő 60. napon hatályon kívül helyezi az Ét. 13.-nak (3)-(6) bekezdéseit, tehát az Ét. 13. §-nak idézett (3) bekezdését is.
Az Ét.1 60. §-a (2) bekezdésének b) pontja pedig nyomban előírja, hogy "A törvény hatályba lépésekor még fennálló telekalakítási és építési tilalmakra és a velük kapcsolatos korlátozási kártalanításra továbbra is az 1964. évi III. törvény 13. §-ának (2)-(6) bekezdésében foglalt rendelkezéseket kell alkalmazni." Tehát az Ét. idézett 13. § (3) bekezdés rendelkezéseit az Ét.1 60. §-a (2) bekezdés b) pontja továbbra is alkalmazni rendeli.
Az Ét. idézett szövege szerint mind a telekalakítási, mind az építési tilalommal terhelt ingatlan tulajdonosa korlátozási kártalanításra jogosult. A korlátozási kártalanítást azonban csak a korlátozást elrendelő határozat jogerőre emelkedésének napjától eltelt három évet követő időponttól kezdődően rendeli évente fizetni.

Mivel a kártalanítás a jogosan okozott hátrányok, károk jóvátételét jelenti, ezért a hátrányokozónak jogi kötelezettsége, a hátrányt elszenvedőnek pedig alanyi joga van a kártalanításra. Megítélésem szerint: mivel a "hátrány" az azt elrendelő határozat jogerőre emelkedésének napjával kezdődik - és nem három év elteltével - nem igazolható, hogy a kártalanítás csak a folyamatos hátrány okozás kezdetének negyedik éve első napjától járjon.

Az alkotmányos visszásságot abban látom, hogy a tulajdonhoz való jog közérdekből történő korlátozása következtében az alkotmányos védelem tárgyát elsősorban jelentő tulajdoni tárgyat, azaz a tulajdon állagát kifejező, a tulajdon értéke nem garantált az említett szabályozás mellett. Ezáltal sérül az Alkotmány 13. § (1) bekezdésében meghatározott tulajdonhoz való jog.

Az alkotmányos visszásság kiküszöbölhető a törvény rendelkezéseinek oly módon történő megváltoztatásával, mely a korlátozási kártalanítást nem három év eltelte után, hanem a korlátozást elrendelő határozat jogerőre emelkedésének napjától kezdve rendeli fizetni a tulajdonosnak a tulajdonos kérelme nélkül is.

Ajánlás: /10/

Kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál a jelzett alkotmányos visszásságot előidéző jogszabály olyan módosítását, mely alkalmas az alkotmányos visszásság kiküszöbölésére.

Javaslom:
A törvény szövegének olyan megváltoztatását, mely a korlátozási kártalanítás fizetését, a korlátozás elrendelésének napjától kezdődően rendeli teljesíteni, ha a jogosult a hatóság megkeresésére e jogáról nem mond le.

	8./ Az Ét., az előző /7/ pontban idézett szakaszai, a korlátozási kártalanítást mind a telekalakítási, mind az építési tilalommal terhelt ingatlanok esetében fizetni rendeli. Ugyanis a korlátozással okozott hátrány tartalma, mértéke és természete ezt indokolja, mivel hogy az ingatlanon e korlátozások miatt építeni nem lehet.

A Kr. már idézett 7. §-a viszont csak az építési tilalommal terhelt telek tulajdonosa részére teszi  lehetővé, hogy a telek kisajátítását kérhesse, a tilalmat elrendelő határozat jogerőre emelkedését követő öt év elteltével.

A Kr. idézett 7. §-a ugyanazt a jogot - azaz hogy a korlátozást elrendelő határozat jogerőre emelkedését követő öt év elteltével a telekalakítási tilalommal terhelt telek tulajdonosa is kérhesse a kisajátítást - nem biztosítja a telekalakítási tilalommal terhelt telektulajdonos részére annak ellenére, hogy a korlátozás tartalma, mértéke és természete, s ezek következménye az építési tilalommal elrendelt korlátozással lényegében azonos.

Ezért az azonos hátrány elszenvedése miatt egy csoportba tartozók közti olyan különbségtétel, hogy csak az építési tilalommal terhelt telektulajdonosok kapnak jogot arra, hogy a tilalmat elrendelő határozat jogerőre emelkedését követő öt év elteltével kérhetik az ingatlan kisajátítását, a telekalakítási tilalommal terhelt, s ezért korlátozási kártalanításra is feljogosított telektulajdonosok viszont nem, olyan indokolatlan különbségtétel, mely jogegyenlőtlenséget eredményez, sérti az Alkotmány 70/A. §-nak rendelkezéseit, s ezáltal alkotmányos visszásságot idéz elő.

Az alkotmányos visszásság azáltal kiküszöbölhető, hogy a hátrány elszenvedése alapján azonos csoportba tartozók közti - ésszerű indokokkal alá nem támasztható - megkülönböztetést a törvény megszünteti, a szabályozás olyan megváltoztatásával, mely nemcsak az építési, hanem a telekalakítási tilalommal terhelt ingatlan tulajdonosát is feljogosítja arra, hogy kérhesse az ingatlan kisajátítását, a tilalmat elrendelő határozat jogerőre emelkedését követő öt év elteltével.

Ajánlás: /11/

Kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál az idézett jogszabály olyan megváltoztatását,            mely alkalmas az alkotmányos visszásság kiküszöbölésére.

Javaslom:
A kisajátítási jogszabályok  olyan módosítását, amely a telekalakítási tilalommal terhelt telek tulajdonosa részére is lehetővé teszi, hogy a tilalom elrendelését követő öt év elteltével kérhesse az ingatlan kisajátítását. 

	9./ A Ktvr. 1. §-a rögzíti, hogy "E törvényerejű rendelet célja, hogy az általa meghatározott közérdekű célra kisajátítás útján kivételesen lehetővé tegye - azonnali, teljes és feltétlen kártalanítás ellenében - nem állami tulajdonban lévő ingatlanok tulajdonjogának megszerzését az állam vagy a helyi önkormányzat részére. 

A Ktvr. 4. §-ának (1) bekezdés n) pontja szerint pedig "Ingatlant kisajátítani az alábbi célokra lehet: n) építési tilalom alatt álló ingatlan tulajdonjogának megszerzése;"

A Kr. 7. § (1) bekezdése előírja: "Építési tilalom alatt álló ingatlan tulajdonjogának megszerzése jogcímén az olyan beépítetlen telket lehet - a tulajdonos kérelmére - kisajátítani, amelyet öt évnél hosszabb idő óta az 1964. évi III. törvény 13. §-ában szabályozott építési tilalom terhel, feltéve, hogy a  tulajdonos a külön jogszabályban megállapított feltételek szerint cseretelekre jogosult, de
a)	cseretelek nem áll rendelkezésre, vagy
b)	a tulajdonos - szociális helyzete vagy egyéb méltánylást érdemlő körülményei miatt - a cseretelek beépítésére nem tud kötelezettséget vállalni."

Eszerint az öt évnél hosszabb idő óta az 1964. évi III. törvény 13. §-ában szabályozott építési tilalommal terhelt ingatlan tulajdonosa is kérheti a kisajátítást.   

Az Ét.1 a Kr. 7. §-a (1) bekezdésében felhívott jogszabályhelyet hatályon kívül helyezi. Az Ét.1 26. §-a pedig úgy rendelkezik, hogy "A településrendezési feladatok megvalósításához közérdekből szükséges ingatlanok az arra vonatkozó külön jogszabályokban szabályozott esetekben és módon sajátíthatók ki."

Ez utóbbi rendelkezés visszautal a "külön jogszabályokban szabályozott esetekre". A szabályozás ilyen módja nem világos, nem egyértelmű, nem derül ki, hogy helye van-e kisajátításnak a tulajdonos kérelmére az öt évnél hosszabb idő óta tilalommal terhelt ingatlanok esetében. Ezért a szabályozásnak e módja nem felel meg a jogbiztonság alkotmányos követelményeknek, s ezáltal alkotmányos visszásságot idéz elő. 

Ajánlás /12/
Kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál a Ktvr. és a Kr. valamint az Ét.1 szabályai közti kellő összhang megteremtését. 

Javaslom:
A kisajátítási jogszabályok olyan átdolgozását, mely azt eredményezi, hogy rendelkezései a jogkövető állampolgárok és más címzettek, a jogalkalmazók számára is világosak és megérthetőek lesznek. 

	10./ Az Ét.1 30. §-ának (5) bekezdése  a korlátozási kártalanítást a korlátozás folytonossága esetén a 4. évtől kezdődően és kérelemre rendeli fizetni.
Megítélésem szerint a már korábban kifejtettek (II/7; II/8.) alapján, az idézett rendelkezések sértik az Alkotmány 13. §-a (1) bekezdésében biztosított tulajdonhoz való jogot, illetve az Alkotmány 70/A §-ának rendelkezéseit. 

Ajánlás: /13/
Kezdeményezem az igazságügyi miniszter úrnál a hivatkozott jogszabályok idézett előírásainak megváltoztatását. 

Javaslatom megegyezik a 10. és a 11. számú ajánlásban foglaltakkal.  

Jelentésem egy példányának megküldésével panaszosokat, továbbá a Földművelésügyi valamint az Igazságügyi Miniszter urat is tájékoztattam.

Budapest, 1997. november 25. 

Dr. Polt Péter