OBH 5493/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Varga Zs. András
Az eljárás megindítása
	A beadványt tevő azt kifogásolta, hogy a Magyar Vöröskereszt gazdálkodó tevékenységével összefüggésben folyamatban volt büntetőügyekben a nyomozást folytató rendőrség nem járt el körültekintően, illetve a benyújtott panaszokra az ügyészség nem vagy nem megfelelő részletességgel válaszolt.
	A beadványban leírt sérelem az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság  követelményével, az 57. § (1) bekezdésében biztosított tisztességes eljáráshoz való joggal, illetve az 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való joggal összefügg, ezért a vizsgálatot az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján megindítottam. A vizsgálat során a legfőbb ügyész állásfoglalását is kértem.

A megállapított tényállás
	A beadványt tevő három ténybelileg összefüggő, de külön eljárásban megtagadott, illetve megszüntetett nyomozással kapcsolatos. A beadványt tevő által rendelkezésemre bocsátott, valamint a legfőbb ügyész helyettese által megkeresésemre megküldött iratok alapján az alábbi tényállást állapítottam meg.

I.
	A beadványt tevő csalás bűntette miatt feljelentést tett a Magyar Vöröskereszt vezetői ellen, mivel azok a Magyar Vöröskereszt Országos Ellenőrző Bizottságának valótlan állításokat tartalmazó jelentése alapján megtagadták a beadványt tevő által vezetett gazdasági társaság által végzett tevékenység ellenszolgáltatásának kifizetését. A Budapesti Rendőr-főkapitányság a nyomozást az eljárási cselekményeket feltüntető és a bizonyítékokat értékelő részletesen indokolt határozatában bűncselekmény alapos gyanújának hiányára tekintettel megtagadta a nyomozás teljesítését.
	A határozat ellen bejelentett panaszt a Fővárosi Főügyészség elutasította, mivel megállapította, hogy az elkésett. Az indokolás csak a késedelem tényére tért ki, ugyanakkor részletes indokolás nélkül utalt arra is, hogy a nyomozás megtagadásáról hozott határozatot a Főügyészség - tekintet nélkül a panasz elkésettségére - hivatalból felülvizsgálta, és azt törvényesnek és megalapozottnak találta.
	A határozat ellen a beadványt tevő ismételten panaszt nyújtott be, melyet a Legfőbb Ügyészség hivatalból eljárva bírált el, ám a panaszost még az eljárás elhúzódásáról is értesítette. A Legfőbb Ügyészség a hivatalból folytatott eljárásról nem hozott határozatot, ám a beadványt tevőt részletes levélben értesítette arról, hogy panaszát nem találta megalapozottnak. Ebben kitért a beadványt tevő panaszában és mellékleteiben megfogalmazott észrevételekre, és kifejtette álláspontját a folyamatban volt büntetőügy során tett intézkedésekről.

II.
	A Magyar Vöröskereszt feljelentést tett csalás bűntette és számviteli fegyelem megsértésének vétsége miatt két vezető tisztségviselője ellen, mivel azok a panaszos cégével kötött szerződés útján megsértve a gazdálkodásukra vonatkozó szabályokat kárt okoztak a Magyar Vöröskeresztnek. A Budapesti Rendőr-főkapitányság megszüntette a nyomozást, mivel annak adataiból nem volt megállapítható bűncselekmény elkövetése, és a nyomozás folytatásától sem volt várható eredménye. A rendőrség a határozatot részletesen indokolta, értékelte a felmerült bizonyítékokat, majd azokat egymással is összevetve alátámasztotta az ügyben hozott döntést.
	A határozat ellen a sértett panaszt jelentett be, melyet a Fővárosi Főügyészség részletesen indokolt határozatában elutasított. A sértett ismételt panaszára tekintettel a Legfőbb Ügyészség hivatalból eljárva felülvizsgálta az eljárás iratait, és részletesen indokolt, a panaszban felmerült észrevételekre kitérve levélben értesítette a sértettet arról, hogy az eljárás folytatására miért nem lát alapot.

III.
	A beadványt tevő polgári és büntető ügyben elkövetett hamis tanúzás bűntette miatt feljelentést tett a Magyar Vöröskereszt több vezetője ellen. A Fővárosi Ügyészségi Nyomozó Hivatal a polgári ügyben elkövetett hamis tanúzás bűntette miatt a nyomozást megtagadta, mivel az alapügy nem fejeződött be.
	 A határozat ellen a beadványt tevő panaszt jelentett be, melyben azt kifogásolta, hogy a büntető ügyben elkövetett hamis tanúzás bűntettére a nyomozás megtagadásáról hozott határozat nem tért ki. A panasznak a Fővárosi Főügyészség helyt adott, és intézkedésre szólította fel a Nyomozó Hivatalt, amely azonban a nyomozást ebben a vonatkozásban is megtagadta részben bűncselekmény alapos gyanújának hiányában, részben azért, mert a feljelentett cselekmény nem volt bűncselekmény. A határozat indokolása részletesen kitért a felmerült tényekre és a döntés jogi megalapozására.
	A beadványt tevő a határozat ellen panaszt jelentett be, melyet a Fővárosi Főügyészség azzal az indokolással utasított el, hogy az ügyben felmerült adatok szerint helyesen megállapított tényállás alapján levont jogi következtetés helyes volt, a rendelkezésre álló adatok alapján pedig bűncselekmény alapos gyanúja nem volt megállapítható.
	A beadványt tevő ismételt panasza folytán a Legfőbb Ügyészség - a tárgyi összefüggésekre tekintettel - mindhárom büntető ügyet felülvizsgálta, és az ügyben felmerült tényekre is hivatkozó, részletesen indokolt levelében tájékoztatta a panaszost, hogy nem talált okot további eljárásra. Kitért arra is, hogy a Magyar Vöröskereszt által két vezető tisztségviselője ellen tett feljelentés folytán indult ügyben (a fenti II. számmal jelzett ügy) a beadványt tevő sértettként nem szerepelt, ezért ebben az ügyben panaszjog nem illette meg. Kitért továbbá arra is, hogy a beadványt tevő összes panaszát érdemben elbírálták, a döntések  jogszabályoknak megfeleltek, és ezekről a beadványt tevőt is a jogszabályoknak megfelelően tájékoztatták.

	A beadványt tevő azért fordult több ízben az Országgyűlési Biztosok Hivatalához, mert álláspontja szerint a feljelentései alapján a nyomozó hatóság nem járt el elég körültekintően, az ügyészséghez intézett beadványaira vagy nem kapott választ, vagy pedig a választ nem találta kellően indokoltank.

A vizsgálat megállapításai
	A legfőbb ügyész helyettesének álláspontja szerint a büntetőeljárási panaszt elbíráló határozatnak a tényállást csak a szükséges esetekben és a panasz tárgya által meghatározott körben kell tartalmaznia. Az elbírálásra jogosult az elkésett panaszt az elkésettségre hivatkozva utasítja el, ha a sérelmezett határozat vagy intézkedés egyébként megalapozott, és a megalapozottságra csak utal. Az ügyészség tehát minden panasz folytán felülvizsgálja a sérelmezett határozatot és az alapul fekvő eljárást. Ha azonban a panasz elkésett és a sérelmezett határozat megalapozott, akkor a panasz elbírálásáról szóló határozat nem tartalmaz részletes érdemi indokolást.
	A tényállás alapján a legfőbb ügyész helyettesének álláspontját figyelembe véve az alábbiakat állapítottam meg.

1.	A Magyar Köztársaság Alkotmányának 57. § (5) bekezdése értelmében:
A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot – a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan – a jelen lévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.
Az országgyűlési biztosok állandó gyakorlata, hogy a jogorvoslathoz való jog sérelmének tekintik a hatóság mulasztását, ha az a jogorvoslattal megtámadható határozat meghozatalának elmulasztásában vagy nem kellően alapos indokolásában nyilvánul meg. Ennek indoka az, hogy jogorvoslattal megtámadható határozat hiányában e jog egyáltalán nem gyakorolható, az érdemi döntésre vonatkozó alapos indokolás hiányában pedig az érintett nem tud megfelelően érvelni jogorvoslati kérelmében (OBH 944/1995., OBH 1188/1995., OBH 1728/1995., OBH 2621/1996., OBH 4391/1996., OBH 6134/1996.).
	A jogorvoslathoz való alkotmányos jog esetében jelentős körülmény, hogy az Alkotmány a jog gyakorlását " a törvényben meghatározottak szerint" biztosítja. A hatóság hallgatása vagy nem megfelelő indokolása ezért a jogorvoslathoz való jogot csak akkor sértheti, ha a határozat ellen jogorvoslati eszköz igénybe vehető. A büntetőeljárási panasszal összefüggésben korábban már megállapítottam, hogy a büntetőügyekben a nyomozó hatóságoknak a nyomozás megtagadásáról, illetve megszüntetéséről hozott határozatai nem rendelkeznek anyagi jogerővel, azaz a nyomozás megtagadása vagy megszüntetése nem zárja ki azt, hogy a nyomozó hatóság ugyanabban az ügyben a nyomozást tovább folytassa. Ezzel szemben a nyomozás megszüntetéséről vagy megtagadásáról hozott, tudomásul vett, illetve büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 148. §-ában biztosított egyszeri panaszjog gyakorlását követően elbírált határozatok alakilag jogerősek, így további panasszal meg nem támadhatók. Az ezt követő panaszok nem tekinthetők a büntetőeljárási törvényben biztosított jogorvoslati eszköznek, hanem olyan önálló adatközlő beadványnak minősülnek, amelyekre alapozva a nyomozás feletti törvényességi felügyeletet ellátó ügyészség saját hatáskörében dönthet a nyomozás elrendeléséről vagy továbbfolytatásáról (OBH 141/1995.). Figyelemmel arra, hogy a büntetőeljárásról szóló hatályos törvény sem az elkövetőnek sem a sértettnek nem biztosít jogorvoslati lehetőséget az egyszeri panaszon kívül, a jogorvoslati jog sérelme csak abban az esetben merülhet fel, ha a nyomozó hatóság a panasszal megtámadható határozatot nem hozza meg vagy azt nem indokolja kimerítően.
	A szóban forgó esetben a nyomozás megtagadásáról vagy megszüntetéséről hozott határozatok meghozatalának elmulasztása vagy elégtelen indokolása nem merült fel. Mivel a panaszt elbíráló ügyészségi határozat ellen nem vehető igénybe jogorvoslati eszköz, a szűkszavúan indokolt ügyészségi panaszelbíráló határozatokkal összefüggésben, vagy az ismételt panaszok nem határozat formájában történt elbírálása miatt a fenti alkotmányos jog sérelme eleve nem vethető fel. Megállapítottam ezért hogy  a panaszos beadványa további vizsgálatra nem alkalmas. 

2.	A hatályos büntetőeljárási törvény 148. §-a értelmében a határozat közlésétől számított nyolc napon belül nyújtható be a panasz ("148. § (4) A panaszt a határozat közlésétől, illetőleg az intézkedésnek vagy az intézkedés elmulasztásának a panaszra jogosult tudomására jutásától számított nyolc napon belül lehet a hatóságnál megtenni"). Abban az esetben tehát, amikor a jogosult a panaszát elkésve jelentette be, az ügyészség - amint ezt a legfőbb ügyész helyettesének álláspontja is tartalmazza - pusztán e formai hibára lapozva elutasíthatja, és arra sem kötelezi a törvény, hogy a hivatalból végzett érdemi felülvizsgálat eredményéről a panaszost tájékoztassa (" 148. § (6) A panaszt akkor is el lehet utasítani, ha elkésett, vagy nem jogosulttól származik"). Az ügyészség tehát azáltal, hogy a panaszost - bár szűkszavúan - értesítette a hivatalból végzett felülvizsgálat eredményéről törvényi előírás nélkül tette ezt, ami olyan "ügyfélbarát" eljárás, amellyel kapcsolatban alkotmányos visszásság okozása nem merülhet fel, a beadványokat tehát az előzőekben jelzett okon túlmenően ebben a vonatkozásban sem vizsgálhatnám.

3.	Tájékoztatom továbbá a panaszost arról, hogy beadványaival összefüggésben  érdemi vizsgálatra alkalmasság esetén sem állapíthattam volna meg alkotmányos visszásságot. Amint ugyanis azt az országgyűlési biztosok többször megállapították, a bűncselekmény gyanújával kapcsolatos adatok mérlegelését a büntetőeljárásról szóló a nyomozó hatóságok, illetve az ügyészség, vádemelés esetén pedig a bíróság hatáskörébe utalja, minthogy a tényállás tisztázását az eljáró hatóságok feladatává teszi. Ennek megfelelően az országgyűlési biztos nem mérlegelheti a nyomozás során felmerült bizonyítékokat, csak azt állapíthatja meg, hogy a hatóság a jogszabályoknak, végső soron az Alkotmánynak megfelelően járt-e el; intézkedése vagy intézkedésének elmulasztása okozott-e alkotmányos visszásságot - így a bizonyítékok feltűnően egyoldalú értékelése, bizonyítási indítványok figyelmen kívül hagyása, vagy más eljárási jogosultság megsértése következtében a beadványt tevő alkotmányos jogát érte-e sérelem, vagy megállapítható-e ennek közvetlen veszélye (OBH 71/1995., OBH 2575/1995., OBH 5063/1996., OBH 4574/1997.).
	A szóban forgó esetben az ügyészség minden esetben többször megvizsgálta a panaszos beadványait, azokat kimerítően értékelte, és a határozataival, illetve értesítéseivel összefüggésben a mérlegelési jogkör korlátainak megsértése nem vethető fel.

Budapest, 1998. július 28.

Dr. Polt Péter