OBH 5405/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Varga Zs. András

Az eljárás megindítása
	A beadványt tevő azt kifogásolta, hogy a Debrecen Városi Rendőrkapitányságon 1994-ben tett feljelentése ügyében semmilyen fejleményről nincs tudomása, érdeklődésére pedig arról tájékoztatták, hogy az ügy már bírósági szakban van. Mivel a beadványban megjelölt hatósági mulasztással okozott sérelem összefüggésben áll a Magyar Köztársaság Alkotmányának 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével, valamint az 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való joggal, az ügyben az eljárást az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján megindítottam.

A megállapított tényállás
	A beadványt tevő 1994 márciusban szerződést kötött a HUN-NOVEX Kft-vel, amely azt vállalta, hogy két 100 %-os címletértéken kárpótlási jegyet vásárol a panaszostól olyan módon, hogy 20 %-ot azonnal kifizet, a további 80  %-ot pedig kilencven napon belül postai átutalással egyenlíti ki. Az utóbbi részlet megfizetését a Kft. elmulasztotta, ezért a beadványt tevő 1994 júliusban feljelentést tett ellene a Debrecen Városi Rendőrkapitányságon. Feljelentése elintézéséről - beadványa szerint - választ egyáltalán nem kapott, személyes érdeklődésére azt válaszolták neki, hogy legyen nyugodt, ne érdeklődjön, mert a sajtó útján tájékoztatni fogják az ügy lezárásáról. Egy későbbi érdeklődésére arról tájékoztatták, hogy az ügyet már 1995-ben átadták a bíróságnak.
	Az ügyben megkerestem a Hajdú-Bihar Megyei Rendőr-főkapitányságot, ahonnan az alábbi tájékoztatást kaptam. 1994-ben a Debreceni Városi Rendőrkapitányság 3524/1994. bü. számon nyomozást folytatott különösen nagy kárt okozó csalás bűntette, és más bűncselekmények miatt a HUN-NOVEX Kft. ellen, amely kárpótlási jegyek 120 %-os névértéken történő megvásárlását vállalta, ám az eladóknak csak a vételár 20 %-át fizette ki, az adásvételt követően azonban a megvásárolt kárpótlási jegyeket napi árfolyamon - a névérték 48-68 %-án - továbbadta. A nyomozó hatóság az eljárást 1995. áprilisban befejezte, és erről a sértetteket - nagy számukra tekintettel - sajtóközleményben értesítette. Az ügyben a Debreceni Városi Ügyészség B. 2214/1994. szám alatt 1995. május 26-án vádat emelt, azóta az ügy a Debreceni Városi Bíróságon folyik 34.B.1459/1995. számon.

A vizsgálat megállapításai
	Az OBH 251/1995. számú ügyben - a nyomozást folytató szerv megváltozásával összefüggésben - már vizsgáltuk a feljelentők és sértettek eljárási jogait. megállapítottuk, hogy a büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény 53. § (2) bekezdése szerint a sértett a nyomozás során a törvényben meghatározott esetekben; a bírósági eljárásban - ha a törvény másként nem rendelkezik - bármely eljárási cselekménynél jelen lehet, az őt érintő iratokat a nyomozás befejezését követően megtekintheti, az eljárás minden szakaszában indítványokat és észrevételeket tehet, a hatóságtól büntetőeljárási jogairól és kötelezettségeiről felvilágosítást kérhet, a tárgyaláson a kihallgatottakhoz kérdés feltételét indítványozhatja és felszólalhat. Eljárási jogaiknak a vádemelés előtt történő megsértése esetére a törvény 148. §-a - jogorvoslati jellegű - panaszjogot is biztosít.
 	Megállapítottuk továbbá azt is, hogy e jogaikkal a sértettek, illetve a feljelentők nyilvánvalóan csak akkor tudnak élni, ha tudomásuk van arról, hogy az eljárást melyik hatóság folytatja, így értesítésük a nyomozás megindításáról, továbbá az esetleges áttételekről szükségszerű. Az értesítés elmulasztása a feljelentőket, sértetteket megfosztja jogaik gyakorlásának lehetőségétől, továbbá azt a látszatot kelti, mintha a nyomozó hatóságok nem foglalkoznának az üggyel. A megállapított alkotmányos visszáság orvoslása érdekében, az értesítési kötelezettség sértettek számától független teljesítésének előírására  tett ajánlásokat a belügyminiszter elfogadta, és 8-1/20/96-os számon tájékoztatta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesét arról, hogy felkérte az országos rendőrfőkapitányt, utasítsa alárendelt szerveit a sértettek megfelelő értesítésére. Az országos rendőrfőkapitány pedig 200/1/96. ált. számon arról értesítette, hogy a felkérésnek eleget tett. Megállapításainkkal az igazságügyi miniszter is egyetértett: kétségtelen ténynek ismerte el, hogy a jogokat nem elég deklarálni, hanem azok gyakorlását is biztosítani kell, ezért a sértettek megfelelő értesítésének elmulasztása jogalkalmazási hiba, aminek következményeit enyhítheti, ha a sértett maga fordul felvilágosításért ahhoz a hatósághoz, amelynél a feljelentést tette.
	Korábbi megállapításaink a most szóban forgó esetre is érvényesek. A büntetőeljárásról szóló törvényben biztosított alanyi jogok gyakorlása nem tehető függővé a sértettek számától. Figyelemmel arra, hogy a törvény nem teszi lehetővé a sértettek számára biztosított alanyi jogok korlátozását sem célszerűségi sem eredményességi megfontolásokból, ezek tényleges gyakorlását a sértettek számára biztosítani kell. A jogalkalmazó ugyanis nem mérlegelheti és nem bírálhatja felül a jogalkotó által biztosított alanyi jogokat. Az országgyűlési biztosoknak az Alkotmánybíróság értelmezésével egybehangzó gyakorlata, hogy az alkotmányos jogokkal kapcsolatos állami szerepvállalást a különböző jogok vonatkozásában eltérően értelmezik. Néhány alanyi jog esetén az államnak mindössze az a kötelessége, hogy tartózkodjék e jog gyakorlásába való beavatkozástól. Más esetekben azonban az Alkotmányban vagy alkotmányos jogszabályban biztosított jog tényleges állami beavatkozást, a jog gyakorlását lehetővé tevő vagy elősegítő körülmények biztosítását követeli meg (l. Beszámoló az állampolgári jogok országgyűlési biztosának és általános helyettesének 1997. évi tevékenységéről, 68-70. oldal, országgyűlési folyószám: J/5523, 1998). Nyilvánvalóan ez a helyzet minden olyan esetben, amikor a jog gyakorlása pontosan meghatározott állami szerv közreműködése - így információ adása, iratokhoz való hozzáférés biztosítása - nélkül lehetetlen. Ezekben az esetekben az Alkotmány 8. § (1) bekezdése - mely szerint a Magyar Köztársaság által elismert sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogok tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége -, megköveteli az állam nevében eljárók feltétel nélküli közreműködését. Enélkül az alanyi jog gyakorlása meghiúsul, ami különösen súlyos abban az esetben, ha a közrend és belső rend védelmére hivatott - Alkotmány 40/A. § (2) bekezdés - rendőrség mulasztásának következménye.
	A beadványt tevő jogainak gyakorlását a Debreceni Városi Rendőrkapitányság általában sem segítette elő. Azáltal pedig, hogy nem értesítette a nyomozás befejezéséről - amit a sajtóközlemény éppen a beadvány tanúsága szerint nem pótolt -, ténylegesen megakadályozta abban, hogy irat-megismerési jogát gyakorolja, lehetetlenné tette a törvényben kifejezésre jutó jogalkotói cél elérését, ezáltal alkotmányos visszásságot okozott a jogállamiságból fakadó jogbiztonsággal, valamint az állam általános alapjogvédelmi kötelezettségével összefüggésben. Mivel a törvényrontó jogkorlátozás mulasztásban nyilvánult meg, a beadványt tevőt nyilvánvalóan elzárták attól is, hogy jogorvoslathoz való jogát gyakorolja, mivel jogorvoslati jogáról nem oktatták ki. A mulasztás ezért az Alkotmányban biztosított e joggal összefüggésben is visszásságot okozott. Nem zárható ki továbbá az sem, hogy a bírósági tárgyalás állapota már nem teszi lehetővé polgári jogi igény előterjesztését, ezért a bűncselekménnyel okozott vagyoni hátrány esetleges megtérítése ügyében önálló polgári pert kell indítania. A polgári jogi igény előterjesztésének jogát, illetve e jog biztosítására vonatkozó kötelezettséget nem csökkenti az eljáró büntető bíróságnak az a lehetősége, hogy a polgári jogi igény érvényesítését maga is utasíthatja egyéb törvényes útra - polgári bíróság elé.

Ajánlás
	A feltárt, a beadványt tevő alkotmányos jogait érintő visszásságok már nem orvosolhatók, mivel az ügyben már bíróság jár el. A hasonló alkotmányos visszásságok okozásának elkerülése érdekében, az Obtv. 20. §-ában biztosított jogomnál fogva ajánlom a Hajdú-Bihar megyei rendőrfőkapitánynak, hogy - figyelemmel a korábbi belügyminisztériumi és ORFK állásfoglalásra is - utasítsa az alárendeltségében működő hatóságokat a sértetteket megillető alanyi jogok gyakorlásának a törvényben meghatározott korlátokon belüli maradéktalan biztosítására, ide értve különösen az eljárás stádiumának, illetve az iratok megismeréséhez való jogosultságokat is. 
	Kérem a főkapitányt, hogy  ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról és intézkedéseiről az Obtv. 20. §-ában előírt harminc napos határidőn belül értesíteni szíveskedjék.

Budapest, 1998. július 20.

Gönczöl Katalin