OBH 5254/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: dr. Kiss László
Időközi helyzetelemzés
Az eljárás megindulása

A zalaegerszegi rendőrségi fogdában bűnügyi őrizetben, majd előzetes letartóztatásban lévő B. K. akit azzal gyanúsítottak, hogy két és féléves kisfia halálát okozta, nadrágszíjára felakasztotta magát és meghalt. (A hír a Népszabadság 1996. június 17-i számában jelent meg.) A rendőrség az esetet öngyilkosságnak minősítette és az ilyenkor szokásos vizsgálatot lefolytatta. A vizsgálat megállapítása szerint a rendőrség mulasztást nem követett el.

Az ügyben több olyan kérdés merüIt fel, melyek tisztázása érdekében hivatalból vizsgálatot rendeltem el.

A megválaszolandó kérdések: miért a rendőrség folytatott vizsgálatot olyan ügyben, amelyben a rendőrség is érintett volt, miért nem a rendőrségtől független, külső szerv végezte a körülmények kivizsgálását: a rendőrség által lefolytatott vizsgálat eredménye kétséget kizáróan a valós tényeken nyugszik-e: a nadrágszíjat a fogvatartott magánál tarthatta-e, illetve kellő gondossággal járt-e el a rendőrség a rábízott ember életének, testi épségének védelmében?

Érintett alkotmányos jog:

Jogbiztonsághoz való jog. (Alk. 2. § /1/ bek.)

Alkalmazott jogszabályok

- Az Alkotmány 2. § ( 1 ) bek. szerint "A. Magyar Köztársaság ... demokratikus jogállam."

- Az Alkotmánybíróság 45/1991. (IX. 10.) határozata foglalkozik azzal, hogy a jogbiztonság "a jogállamiság egyik fontos tartalmi eleme".

A 11/1992. (III. 5.) AB határozat indokolása szerint pedig "a jogállamiság elve...önálló alkotmányjogi norma, aminek sérelme önmagában is megalapozza valamely jogszabály alkotmányellenességét... A jogállamiság és a jogbiztonság elvéből fakadnak az eljárási garanciák."

- A rendőrségi fogdák rendjéről szóló 19/1995. (XII. 13.) BM rendelet 20. §-a a fogdai rendkívüli esemény körébe sorol - többek között - minden olyan eseményt, tevékenységet vagy mulasztást, amely a fogvatartott testi épségét, egészségét sérti vagy súlyosan veszélyezteti, így különösen a fogvatartott balesetét, halálát.

A 21. § /1/ bekezdése szerint a fogdai rendkívüli eseményt a fogvatatásért felelős köteles kivizsgálni, és haladéktalanul jelenteni a büntetés-végrehajtási felügyeleti ügyésznek. 
A rendelet melléklete felsorolja azokat a tárgyakat is, melyek a fogvatartott birtokában tarthatók. Ezek között tételesen szerepelnek tisztasági felszerelések, ruházati anyagok, élelmiszerek, étkezési eszközök, dohányárúk, írószerek, papírárúk, gyógyszerek, gyógyászati segédeszközök és egyéb használati tárgyak, de nincs nevesítve a derékszíj.

- A Magyar Köztársaság Ügyészségéről szóló 1972. évi V. tv. 11. §-a rendelkezik arról, hogy az ügyész a felügyeleti tevékenysége során ellenőrizheti a nyomozó hatóságoknál az őrizetbevétel, az előzetes letartóztatás, stb. foganatosításának, a fogvatartás körülményeinek a töményességét, megtekintheti a nyomozó hatóságoknál a fogvatartás körülményeit és rendjét szabályozó utasításokat és a fogvatartási iratokat.

A megállapított tényállás:

Az ügyben telefonon megkerestem a Legfőbb Ügyészség bv. ügyeket felügyelő ügyészét, aki arról tájékoztatott, hogy a zalaegerszegi RFK fogdájában halált okozó testi sértés bűntettének alapos gyanúja miatt bűnügyi őrizetben, majd előzetes letartóztatásban lévő B. K öngyilkossági ügyében a rendőrség lefolytatta a vizsgálatot, a helyszíni szemlén jelen volt a megye bv. ügyeket felügyelő ügyésze is. Fokozott ügyészi felügyelet keretében az iratokat és a rendkívüli halál miatt lefolytatott rendőrségi eljárás törvényességét a Zala Megyei Főügyészség vizsgálat alá vonata.

Az eset súlyossága folytán áttekintettem a rendőrségi fogdák rendjéről szóló 19/1995. (XII. 13.) BM rendeletet. Ennek alapján felmerült a jogbiztonság, mint alkotmányos alapelv sérelme. A rendelet előírja ugyanis, hogy a fogvatartott halála körülményeit, mint fogdai rendkívüli eseményt a fogvatartásért felelős köteles kivizsgálni és erről a bv. felügyeleti ügyésznek jelentést termi. Ez az előírás összeférhetetlenségi okot idézhet elő és sértheti az eljárási garanciák érvényesülését.
A visszásságot az keletkezteti, hogy a rendőrség körletében, épületében elhelyezett és rendőri fogdaőrök felügyeletére bízott személy halálának vizsgálatát maga a rendőri szerv végzi el. A jogbiztonság követelményének megfelelő, elfogulatlan, objektív vizsgálódás - a külföldi joggyakorlathoz hasonlóan - csak az intézmény törvényességi felügyeletét ellátó külső szervtől várható.

A BM rendelet melléklete tételesen felsorolja, hogy mit tarthat magánál a fogvatartott a zárkában. Ezek között nem szerepel a nadrágszíj, amit B. K.-nak engedélyeztek a zárkában viselni.

Előzőek alapján felkértem a Zala Megyei Főügyészség vezetőjét, hogy az ügyben általuk indított törvényességi felülvizsgálatot szíveskedjen kiterjeszteni annak megállapítására is, hogy kellő gondossággal járt-e el az érintett rendőri szerv a felügyelete alá helyezett, őrzésére bízott személy (fogvatartott) életének, testi épségének megóvásában. Amennyiben az őrzés során hiányzott a kellő gondosság, körültekintés, vagyis valamely fogdaőr mulasztott, kértem, hogy szíveskedjen megtermi a szükséges intézkedéseket is.

A fűügyészség megkeresésével egyidejűleg javaslatot tettem az Országgyűlés Alkotmány- és Igazságügyi Bizottsága Elnökének arra, hogy töménymódosítással, a Magyar Köztársaság Ügyészségéről szóló 1972. évi V. tömény (illetve melléklete) kiegészítésével, kerüljön kizárólagos ügyészségi hatáskörbe a fogvatartottnak a rendőrségi fogdában bekövetkezett halála ügyében a vizsgálat lefolytatása.
A rumi ügy tapasztalatai alapján javasoltam továbbá, hogy kerüljön kizárólagos ügyészi hatáskörbe a rendőr lőfegyverhasználata jogszerűségének, szakszerűségének kivizsgálása is. Ezt jelenleg a rendőri szem vezetője köteles elvégezni.

Az ügyben elrendelt vizsgálatról és a javasolt törvénymódosításról tájékoztattam a Legfőbb Ügyészséget, valamint az Országos Rendőr-főkapitányságot.

A vizsgálat megállapításai

Megkeresésem alapján a Zala Megyei Főügyészség vezetője elvégeztette a vizsgálatot és annak eredményéről tájékoztatta hivatalunkat.
A vizsgálat megállapította, hogy a Zala Megyei Rendőr-főkapitányság fogdájában 1996. június 12-én 9 óra 20 perckor B. K. fogvatartott részére kézbesítették gyanúsítás elleni panasza elbírálásáról szóló ügyészi határozatot. Ezt nevezett tudomásul vette, a kézbesítő ívet aláírta. Ezt követően is higgadt, nyugodt volt, magatartásváltozást nem lehetett nála észlelni.
B. K. 11 óra 45 perckor kijelzett zárkájából és a számára kézbesített ügyészi határozatról érdeklődött a fogdaőrtől, aki tájékoztatta, hogy erre vonatkozóan védőjétől vagy az ügy előadójától kérjen felvilágosítást. Olyan igényt azonban, hogy akkor velük szeretne beszélni, nem közölt.

A fogdában 12 órakor kezdődött az ebédosztás. B. K. zárkájára - ahol egyedül volt elhelyezve - 12 óra 02 perckor került sor. A fogdaőr a zárka ételbeadó ablakát kinyitva észlelte, hogy az ajtóval szemközti ablakrácsra, saját tulajdonú ruházatának nadrágszíjával, a fogvatartott felakasztotta magát. A fogdaszemélyzete a zárkába bement, a testet megemelte, a szíjat elvágta és a testet a fekpadra helyezte, majd azonnal értesítette a főkapitányság orvosát. Az orvos néhány perc alatt a helyszínre érkezett, újraélesztési kísérletet végzett, de az eredménytelen maradt, illetve megállapította a halál beálltát.
A boncolásról szóló orvos szakértői vélemény szerint B. K halála önakasztás következtében alakult ki, idegenkezűség gyanúja nem merült fel.

A főügyészségi vizsgálat azt is megállapította, hogy a fogdaszolgálat ellenőrzési kötelezettségét a rendőrségi fogdák rendjéről szóló 19/1995. (XII. 13.) BM rendeletet 32. § (2) bekezdésében meghatározottak szerint teljesítette.
A vizsgálat nem tárt fel mulasztást azzal kapcsolatban sem, hogy a fogvatartottól befogadáskor saját tulajdonú ruházatának nadrágszíját nem vették el. Ezt ugyanis az alsó és felső ruházat szokásos tartozékának tekintetik, mint ahogy a lábbeli esetében a cipőfűzőt. Ezek zárkában való tartására tiltó rendelkezést nem tartalmaz a szóban lévő BM. rendelet.

A vizsgálat kitért annak ellenőrzésére is, hogy B. K. fogdába történő befogadásától haláláig tanúsított-e olyan magatartást, amiből öngyilkossági szándékára lehetett volna következtetni. Nevezett magatartásával kapcsolatban nem merült fel kifogás, a napirendet betartotta, öngyilkossági szándékra utaló kijelentést nem tett, ilyen magatartás formát nem tanúsított.

Előzőekből összességében megállapítható, hogy kellő gondossággal járt el a rendőrség a rábízott ember életének, testi épségének védelmében, felelősség nem terheli a fogdaszolgálatot. Az ügy ezen részével kapcsolatban alkotmányos visszásság nem áll fenn. Ezért külön intézkedést, ajánlást nem tettem ebben a vonatkozásban.

A konkrét vizsgálat eredményétől függetlenül, a jogbiztonság követelményével ellentétesnek tartom azt, hogy a rendőrség körletében, épületében elhelyezett és rendőri fogdaőrök felügyeletére bízott személy halálának vizsgálatát maga a rendőri szerv végzi el. Az Országgyűlés Alkotmány- és Igazságügyi Bizottsága Elnökének ezzel kapcsolatban írt megkeresésemre a válasz még nem érkezett meg. A bizottság ezzel foglalkozó ügyintézője - érdeklődésemre - telefonon arról tájékoztatott, hogy a témakörben megkeresték a Legfőbb Ügyészséget és az Igazságügyi Minisztériumot. Ez utóbbitól még nem érkezett állásfoglalás az ügyben, melynek hiányában nem tudnak érdemben dönteni arról, hogy bizottsági ülés napirendjére tűzzék-e a témát.

Telefonon érdeklődtem a minisztériumban is arról, hogy milyen állásfoglalás várható az ügyben. Arról tájékoztattak, hogy folyamatban van egy egységes álláspont kidolgozása. Ez hosszabb időt vesz igénybe, mivel széleskörű kutatást végeznek mind a rendőrségi fogdában bekövetkezett rendkívüli halál, mind a rendőr lőfegyverhasználata jogszerűségének, szakszerűségének kivizsgálását érintő hatáskörre. Előzetesen arról informáltak, hogy véleményük közelíteni fog az országgyűlési biztos véleményéhez.

A Legfőbb Ügyészség az ügyben tett intézkedésemről adott tájékoztatást megköszönte, az Országos Rendőr-főkapitányság pedig köszönő levelében azt is kinyilvánította, hogy minden olyan eljárásjogi változtatást támogat, ami alkalmas arra, hogy a polgárokban a súlyos következménnyel járó események kivizsgálása objektivitásának érzetét növelje.
Az ügyben jogszabály-módosításra tett ajánlásomban foglaltakkal kapcsolatban tehát még nem tudok eredményről beszámolni.

Budapest, 1996. október 3.

Gönczöl Katalin