OBH 4586/1996.
az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének
jelentése
Előadó: Dr. Garamvári Miklós

A vizsgálat megindítása és a megállapított tényállás

A Panaszos beadványában sérelmezte, hogy az Adó-és Pénzügyi Ellenőrzési Észak-Budapesti Igazgatósága, elutasította az 1995. évre vonatkozó személyi jövedelemadó bevallásában megjelölt, a TÁMASZ Országos Önkéntes Nyugdíjpénztár által kínált adókedvezményre alapított visszaigénylését. A Panaszos az elutasított határozat ellen fellebbezéssel élt. Azonban az elsőfokú határozatot érdemben nem bírálták el, ügyében nem hozatak jogerős másodfokú határozatot.  

Az ügyben a vizsgálatot 1997. április 30-án megindítottam.

Az Adó-és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal Észak-Budapesti Igazgatóságának vezetőjét felkértem arra, hogy vizsgáltassa meg történt-e mulasztás a nyilvántartás vezetésére valamint ezzel összefüggésben a határozathozatalra vonatkozó szabályok megtartásában. Kértem továbbá, hogy az esetleges mulasztásért felelős személlyel szemben tegye meg a szükséges intézkedéseket.

Az általam kért és adóhatóság vezetője által elrendelt vizsgálat megállapította, hogy a Panaszost valóban sérelem érte az eljárás jelentős elhúzódása miatt és felhívásomra az időközben meghozott másodfokú határozatot a Panaszosnak 1997. május 12-én kézbesítette. Mindazonáltal az  adóhatóság a Magyar Köztársaság Alkotmányának 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményének megsértésével alkotmányos visszásságot okozott. 

A 72/1995.(XII.15) AB határozat elvi éllel szögezte le:

" Az államigazgatási eljárást szabályozó törvények nem biztosítanak sem jogorvoslati lehetőséget, sem más hatékony jogi eszközt – még a kérelemre indult eljárásokban sem – az ügyfélnek arra, hogy a közigazgatási határozat meghozatalát – a jogszabályokban előírt elintézési határidő huzamos idejű elmulasztása okán – kikényszeríthesse.

Nincs alanyi joga a kérelmezőnek arra, hogy a közigazgatás hallgatása esetén ügyének eldöntése érdekében valamilyen jogorvoslattal élhessen. A döntés hiánya miatt nem nyújthat be fellebbezést, s nem kérhet bírósági felülvizsgálatot sem. Ezen jogorvoslati eszközök igénybevételét ugyanis a törvények – kiemelten az Áe. 62., 71. és 72. §-ai – csak a már meghozott határozat megtámadása céljából teszik lehetővé.

A közigazgatási szerv kártérítési felelősségének bírósági megállapításából eredő fenyegetettsége ugyan valamelyest a határozat túlzott késedelem nélküli kiadására ösztönöz, de nem általánosan. A kár megtérítésére irányuló követelés ugyanis legfeljebb a mulasztás következményeként keletkezett kár utólagos igénylésére nyújt lehetőséget, magának a jogellenes helyzetnek a megszüntetésére nem.

A közigazgatási eljárásban az ügyintézési határidők betartásának garanciális jelentősége van.

Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak viszont elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat- és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézésének időtartama – előre kiszámítható legyen. 

Az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy hatáskörét gyakorolja, azaz illetékességi területén a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. 

(...) Akár kérelemre, akár hivatalból indul tehát az eljárás, a közigazgatási határozat előírt időben történő kiadása jogos magán- és – közvetlenül vagy közvetve – közérdeket szolgál.

A rendelkezésemre álló adatok szerint a vizsgálat tárgyát képező alkotmányos visszásságot az előidéző szerv saját hatáskörében megszüntette, ezért az ügyben további vizsgálatot folytatni nem áll szándékomban.

Budapest, 1997. július   .

									Dr. Polt Péter