OBH 4483/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Kovács Zsolt

Az eljárás megindulása:

Sz. Lné debreceni lakos nyújtott be kérelmet az Országgyűlési Biztos Hivatalához, mert a debreceni önkormányzat a magántulajdonú lakásban lévő bérletét nem minősítette kényszerbérletnek.

A vizsgálatot 1996. június 11-én elrendeltem, és felkértem a Debrecen megyei jogú Város Polgármesteri Hivatalát az álláspontja közlésére.

Tényállás:

Sz. Lné 1957-től lakik a Debrecen, Nyíl u. ... sz. alatti magántulajdonú lakásban. A tulajdonos több ízben felszólította, hogy költözzön ki, mert az ingatlant el szeretné adni. A bérlő kérte az önkormányzattól a kényszerbérlői minősítést, és a cserelakás felajánlását. Az önkormányzat kérelmét elutasította, mert lakáskiutaló határozatot nem tudott a kérelemhez csatolni.

A vizsgálat megállapításai

A  lakások és helyiségek bérletére, valamint az elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. törvény (továbbiakban Lt.) 62. § (3) bekezdése a következő módon határozza meg azokat a feltételeket, amelyek megléte esetén a magántulajdonon fennálló bérlet kényszerbérletnek minősül:

Az 1953. április 1-je előtt bármilyen jogcímen, illetőleg azt követően a lakásügyi hatóság kiutaló határozata alapján létrejött lakásbérlet - kényszerbérlet.

Az ilyen bérletek felszámolására az  Lt. 85. §. (1) bekezdése szerint: A lakás fekvése szerint illetékes önkormányzat köteles 1996. december 31-ig a kényszerbérlő részére önkormányzati cserelakás bérbeadását felajánlani.

Az önkormányzat vizsgálata megállapította, hogy a bérlő magántulajdonú lakásban történt elhelyezésére nem a személyi tulajdonban lévő, tanácsi rendelkezés alatt álló lakásokra vonatkozó 35/1956. (IX. 30.) MT rendelet 57. § -a alapján került sor. A panaszos a lakásba ideiglenes megoldásként, a rendőrség közreműködésével került, és a lakásügyi hatóság azt - a panaszos kérelme ellenére - nem utalta ki. 

Megállapítható, hogy panaszos a lakásba beköltözéssel nem lett annak bérlője, hanem csupán jogcím nélküli lakója, és a tulajdonos és a lakó között kötött megállapodás, (amely nem kellett hogy, írásban történjen) hozta létre a bérleti szerződést. Az ilyen bérleti szerződések azonban nem minősülnek kényszerbérletnek, hanem a szerződő felek szabad megállapodására határozza meg a szerződési feltételeket.

Az önkormányzat a kényszerbérlet megállapítása iránti kérelmek elbírálása során nem hatóságként, hanem a tulajdonosi jogok gyakorlásával hoz döntést, felhívom a panaszos figyelmét, hogy az önkormányzatnak a tulajdonosi jogkörben hozott döntése ellen jogorvoslatért bírósághoz fordulhat.

Tájékoztatom továbbá a panaszost, hogy önkormányzati bérlakás bérbeadását kérheti az önkormányzat rendeletében szabályozott módon, és feltételekkel.

Az önkormányzat a kényszerbérlet megállapítása iránti igény elutasításával nem sértett jogszabályt, ezért a vizsgálatot alkotmányos visszásság hiányában megszüntettem.

Budapest, 1996. november 21.

Dr. Polt Péter