OBH 4394/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Endrődi Zsuzsa

Az eljárás megindulása:

L. N. hajdúböszörményi lakos azzal a panasszal fordult hozzám, hogy az általa létrehozott bentlakásos idősek otthonának üzemeltetéséhez addig, míg az betéti társaság formájában működött nem kapott  állami támogatást. Előzetes édeklődésére a népjóléti minisztérium telefonon úgy tájékoztatta, hogy a 113/1989. (XI. 11.) MT. rendelet szerinti támogatás a társas vállalkozásnak is jár. Amikor panaszos beszerezte a szükséges engedélyeket és megkötötte a megállapodást az önkormányzattal, 1995. decemberében benyújtotta a minisztériumhoz az állami támogatás igényléséhez szükséges iratokat. Telefonon történt érdeklődésére azt a választ kapta, hogy mivel betéti társaságként működik, támogatást nem kaphat, mert ezt az 1995. évi költségvetési törvény kizárja. Csak abban az esetben igényelheti ezt, ha tevékenységét  egyéni vállalkozóként végzi, de csak az elkövetkező időre, visszamenőleg nem illeti meg a támogatás. Panaszos nem érti, hogy mi a különbség - az idősek bentlakásos ellátásában az állami támogatás szempontjából - aközött, hogy a feladatot egyéni vállalkozás vagy betéti társaság keretein belül látja el valaki. Kéri, hogy vizsgáljam meg jogosan járt-e el a népjóléti minisztérium, és jár-e visszamenőleg a Bt-nek a támogatás.

Érintett alkotmányos jogok:

1. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében megfogalmazott jogállamiság elvéből következik a jogbiztonsághoz való jog, ami magában foglalja az állampolgárnak azt a jogát, hogy a közigazgatási szervektől pontos és megfelelő tájékoztatást kapjon.

Alkalmazott jogszabályok:

1. Az 1995. évi költségvetésről szóló 1994. évi CIV. törvény 33. § (1) bekezdése, mely szerint az Országgyűlés a szociális, oktatási-nevelési közfeladatokat (a továbbiakban humán szolgáltatások) ellátó egyházak, társadalmi szervezetek, alapítványok, közalapítványok, közhasznú társaságok, valamint humánszolgáltatásokat főtevékenységként nyújtó, ezen önálló tevékenységből származó jövedelem után a személyi jövedelemadóról szóló törvény hatálya alá tartozó magánszemélyek (a továbbiakban együtt nem állami intézmények) részére a 8. számú mellékletben foglaltak szerinti jogcímeken és összegben normatív állami hozzájárulást állapít meg.

2. Az egészségügyi és szociális vállalkozásról szóló 113/1989. (XI.15.) MT rendelet 1. §-a szerint az e rendeletben meghatározott feltételekkel bármely természetes személy - ideértve ezek jogi személyiség nélküli társaságait is (a továbbiakban együtt egyéni vagy társas vállalkozó), egészségügyi és szociális  szolgáltató tevékenységet folytathat, egészségügyi és szociális intézményt, szolgálatot (a továbbiakban együtt: intézmény)létesíthet és tarthat fenn.
(A fenti idézet  az 1991. novemberi közlönyállapot szerinti szöveget tartalmazza.)

A megállapított tényállás:

L. N.-t 1995. március 10-én kelt levélben tájékoztatta a Népjóléti Minisztérium arról, hogy az egészségügyi és szociális vállalkozásokról a többször módosított 113/1989. (XI. 15.) MT rendelet intézkedik. A finanszírozásról, illetve a társadalmi önszerveződések támogatásáról szóló költségvetési szabályokról a levél nem tesz említést. Panaszos a kapott tájékoztatásból azt a következtetést vonta le, hogy  ha a hivatkozott és mellékletként is megküldött MT rendelet 1. és a 7. §-ában foglalt feltételek szerint társas vállalkozásban, vagyis Bt formájában működteti a bentlakásos idősek otthonát, akkor megilleti az  állami támogatás. Ebben megerősítette őt a levél kézhezvételét követően a minisztériummal folytatott telefonbeszélgetés is. Pontosan megkérdezte, hogy a 7. §-ban megfogalmazott állami támogatást igényelheti-e  a Bt. Állítása szerint azt a választ kapta, hogy igen, mert ez a feladat humánszolgáltatás, és a támogatás nem a gazdálkodó szervezetre, hanem a feladatra jár.
Ezek után saját tulajdonú lakását 25 férőhelyes szociális otthonná alakította, minden engedélyt beszerzett, és 1995. júniusában megalakította a betéti társaságot A megyei közigazgatási hivatal 1995. szeptemberében adta ki a működési engedélyt, és 1995 december 10-én született meg a feladatátvállalásról szóló határozat A feladatátvállalásról szóló megállapodást 1995. októberében írta alá a megyei közgyűlés elnöke, és L. N., mint a Bt. ügyvezetője.
A megállapodás hivatkozik ugyan az 1995. évi költségvetésről szóló 1994. évi CIV. tv. 33. § (1-2) bekezdésére, de egyik szerződő fél sem értelmezte ezeket a rendelkezéseket, és panaszost sem az önkormányzat, sem a közigazgatási hivatal nem figyelmeztették arra, hogy a gazdasági tásaságok nem tartoznak a támogatottak körébe.

A vizsgálat megállapításai:

Az egészségügyi és szociális vállalkozásról szóló 113/1989. (XI. 15.) MT. rendelet 1. §-a valóban nem zárja ki, hogy a vállalkozás akár Bt. formájában is működjön. Költségvetési támogatásra azonban csak a költségvetési törvényben meghatározott nem állami szervek és magánszemélyek jogosultak. A költségvetési törvény és a minisztertanácsi rendelet kétségkívül ellentmondott egymásnak, bár működnek olyan vállalkozások, amelyek költségvetési támogatást nem igényelnek, és ezek szabadon választhatják meg azt a gazdasági társasági formát, mely működésüknek megfelelő. 1997. január 1. napjától a személyes gondoskodást nyújtó szociális intézmény működésének engedélyezéséről a 161/1996.(XI. 7.) Korm. számú rendelet tartalmaz szabályokat. Hatálybalépését követően a 113/1989. (XI.15.) Kormány számú rendelet csak az egészségügyi szolgáltató tevékenységet szabályozza. A jelenlegi szabályozás, mely egyértelműbb rendelkezéseket tartalmaz a nem állami szociális intézmény működésének normatív támogatásáról, feloldotta a magasabb és alacsonyabb  szintű jogszabály közti ellentmondást. A konkrét ügyben azonban még a régi szabályokat kellett alkalmazni. Nem véletlen, hogy panaszos a népjóléti minisztériumhoz fordult tájékoztatásért, hiszen a 113/1989. (XI.15.) MT. rendelet alapján nem volt egyértelmű, hogy a társas vállalkozó köréből a költségvetési törvény kiemeli a gazdasági társaságot. E lényeges kikötésről előzetesen a népjóléti minisztérium sem tájékoztatta  az ügyfelet, csak akkor, amikor már működését megkezdte, és a támogatáshoz szükséges iratokat a minisztériumhoz benyújtotta. A nem megfelelő  előzetes (írásban és telefonon) történt tájékoztatás, és ennek következtében panaszos téves jogszabály-értelmezése azzal  a következménnyel járt, hogy a működés megkezdésének időpontjától, egészen addig míg panaszos egyéni vállalkozóként meg nem újította engedélyeit a tevékenységhez állami támogatást nem kapott, és 1996. január február, március  hónapra is csak áprilisban utalták az általa igényelt támogatást. 

Az otthon lakói havi 9000.- Ft. gondozási díjat fizettek, ezenkívül semmilyen más befizetést nem teljesítettek. Így az 1995. évre több, mint 4 millió forint volt a ráfordítás amit panaszos kölcsönökből és saját családi tőkéjéből fedezett. 
Összegezve a fentieket: A működés megkezdésekor hatályos költségvetési törvény egyértelműen kizárta a gazdasági társaságot a támogatottak köréből. Ez a társasági forma ma sem kaphat támogatást. Panaszos bár  mindent megtett annak érdekében, hogy az önkormányzattól átvállalt feladat ellátását a hatályos jogi szabályoknak megfelelően a szükséges engedélyek birtokában kezdje meg, a támogatásra nem tarthat igényt. El kell fogadnom a Népjóléti Minisztérium Lakossági Főosztályának azt az érvelését, hogy a minisztérium gazdasági társaság állami támogatását még akkor sem biztosíthatta, ha a társaság az állami támogatásra vonatkozó feltételeknek egyébként megfelelt. A költségvetési törvény és az egészségügyi és szociális vállalkozásokról szóló minisztertanácsi rendelet ellentmondott egymásnak, ezért különösen fontos lett volna panaszos megfelelő tájékoztatása. A jogszabályok közötti ellentmondás, és a hiányos tájékoztatás kétségkívül alkotmányos visszásságot keletkeztetett. A magasabb és alacsonyabb rendű jogszabály összhangjának megteremtésére már nincs szükség, mert ezt a 161/1996. (XI. 7.) Korm. számú rendelet megoldotta. A panaszost ért sérelem orvoslására pedig a tevékenységre vonatkozó jogszabályok alapján - közigazgatási úton - nincsen lehetőség. Ezért a konkrét panasz orvoslására ajánlást nem teszek. Tekintettel azonban arra, hogy az egészségügyi és szociális vállalkozások működésének egyik döntő feltétele a költségvetési finanszírozás, felkérem a népjóléti minisztert szíveskedjék intézkedni annak érdekében, hogy a Lakossági Kapcsolatok Főosztályához forduló állampolgárok teljes körű, a finanszírozási kérdésekre vonatkozóan is pontos és alapos tájékoztatást kapjanak. 

Budapest, 1998. május 6.

Dr. Polt  Péter