OBH 4255/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: Dr. Zsiga Jánosné
Az eljárás megindítása

A jogerős szabadságvesztés-büntetését töltő B.F. panaszos Hivatalunkhoz intézett beadványában - a reá kiszabott büntetés eltúlzottan súlyos voltának kifogásolása mellett - a nyomozás során lefoglalt, de őt megillető, két darab zálogjeggyel kapcsolatos intézkedés törvénysértő voltát sérelmezi.

Mivel adott esetben felmerült az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményének megsértése, vizsgálatot rendeltem el. 

A tényállás és a vizsgálat megállapításai

1./ B.F. panaszost a Győri Városi Bíróság a B.1421/1993/12. számú ítéletével 3 rb. folytatólagosan, üzletszerűen elkövetett, nagyobb kárt okozó csalás bűntette és 2 rb. csalás bűntette miatt halmazati büntetésül 2 év 4 hónap börtönre és 2 év közügyektől eltiltásra ítélte. Egyben a Bizományi Áruház Vállalat győri 30. számú fiókjánál kiállított 398.698 és 402.372 számú zálogjegyek lefoglalását megszüntette, s azokat a panaszos részére kiadni rendelte, azonban a kiadni rendelt zálogjegyeket a bűnügyi költség biztosítására visszatartotta.

    A másodfokon eljárt Győr-Moson-Sopron Megyei Bíróság az 1995. szeptember 6. napján kelt Bf.370/1995/7. számú ítéletével a börtönbüntetés tartalmát 1 év 8 hónapra mérsékelte, míg a kiadni rendelt zálogjegyek visszatartására vonatkozó rendelkezést mellőzte.

     A megállapított tényállás lényege szerint B.F., mint egyéni vállalkozó 1991. évben több ízben vásárolt különböző cégektől - fizetésképtelenségének tudatában - növényvédő szereket és vetőmagokat, amelyeket a saját boltjában értékesítve a bevételt saját céljaira fordította, míg a szállítók felé fennálló tartozásait jó részében nem teljesítette. Az így nyert bevételből - többek között - személygépkocsit és arany ékszert vásárolt, amelyeket eladott, illetve elzálogosított. 

     A nyomozati iratokból megállapíthatóan a panaszos szülei hétvégi házában 1992. november 18. napján foganatosított házkutatás során különféle növényvédő szerek lefoglalásra kerültek, míg a panaszos lakásán a lefoglalástól eltekintettek, minthogy a lefoglalni kívánt személygépkocsi és aranytárgyak már nem voltak B.F. birtokában. A panaszos önként átadott K.Z. r. főtörm.-nek 2 db lejárt zálogcédulát és a gépkocsi eladását bizonyító adásvételi szerződést, amely dokumentumokat a nyomozási iratokhoz csatolták. A zálogjegyeken elzálogosított 2 db arany nyaklánc lefoglalására nem került sor, mivel  azokat időközben értékesítettek, a zálogjegyek közel 1 éve lejártának tényére tekintettel.

   A másodfokon eljáró bíróság mindezek alapján úgy rendelkezett, hogy az iratok között fellelhető zálogcédulákat B.F.-nek ki kell adni, ugyanis azok a Btk. 77. § alapján nem kobozhatóak el, s azokra más jogos igényt nem jelentett be. A másodfokú határozat indokolása szerint "...a vádlottat viszont megilleti az a jog, hogy a neki visszaadott zálogcédulák bemutatásával a BÁV követelését meghaladó, az értékesítésből befolyt összegből megmaradt kényszerfelesleget követelje."

3./ A kifejtettekhez képest az országgyűlési biztosnak az adott esetben a következő indokok       alapján nincsen további intézkedési jogosultsága. 

 a.)  A panaszosnak az ügyében eljáró bíróság határozatával kapcsolatos kifogása az állampolgári        
       jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 29. §-ában foglaltak alapján -            
       hatáskör hiányában - nem vizsgálható.

 b.) Álláspontom szerint a szóban forgó zálogjegyeket nem okirati bizonyítékként, hanem a Be. 101. § (1) bek. a.) pontja alapján tárgyi bizonyítási eszközként kellett volna lefoglalni.
Az adott eset körülményeihez képest azonban - minthogy a panaszosnak a másodfokú határozatban kifejtettekhez képest joga van az értékesítésből befolyt összegből megmaradt többletösszeg iránti igény érvényesítésére - a nevezett tekintetében fennálló alkotmányos jog vonatkozásában bekövetkezett sérelem nem érinti a fentebb hivatkozott alkotmányos jog lényeges tartalmát.

Mindezek alapján az adott esetben nem merült fel olyan körülmény, amely az országgyűlési biztos számára az 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdésében  írt intézkedés megtételét indokolná.

Budapest, 1997. november

Dr. Polt Péter