OBH 4221/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: dr. Kollár Zsuzsanna

Az eljárás megindulása

Panaszos 1996. április 11-én fordult az Országgyűlési Biztosok Hivatalához a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség által szabálysértési ügyben másodfokon lefolytatott eljárást illetve a másodfokú határozatot sérelmezve.
Az ügyben  a jogbiztonság alapelve és  az ártatlanság vélelme sérelmének gyanúja miatt indult eljárás.

A megállapított tényállás

Panaszost   a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség Nógrád Megyei Felügyelősége  1995. május 3-án minőségtanusítási kötelezettség megszegése szabálysértés miatt tizenháromezer forint pénzbírsággal sújtotta. A határozat indoklása  a Felügyelőség által 1995. április 17-én a panaszos üzletében tartott ellenőrzés megállapításaira hivatkozott. Az ellenőrzés  alkalmával a felügyelők megállapították , hogy a panaszosnak több háztartási készülék forgalmazásához szükséges  minősítő iratok és szakvélemény, a magyar nyelvű vásárlói tájékoztató nem áll rendelkezésére.
1995. május 22-én kelt fellebbezésében panaszos kifejtette, hogy a határozat indokaival nem ért egyet, sőt a szabálysértési tényállás megvalósulását is vitatja. A panaszos előadta, hogy azokat a termékeket amelyekre vonatkozóan a Felügyelőség a hiányosságokat megállapította, nem eladásra szánta, azok mintadarabok voltak.
A Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség  másodfokú határozatában helybenhagyta az első fokú határozatot. . Az indoklás a termékek boltban való elhelyezésével kapcsolatos, panaszos által tett  megállapításra egyetlen mondatban reagál: "A boltba kihelyezett  termékek árfeltüntetéssel ellátva értékesítésre  voltak kihelyezve, a felügyelők nyilatkozata szerint." 
Panaszos 1995. augusztus 3-án törvényességi kérelemmel fordult a Nógrád Megyei Főügyészséghez, amely az ügyet az Ipari és Kereskedelmi Minisztérium Törvényelőkészítő és Törvényességi Felügyeleti Főosztályához tette át. Az Ipari és Kereskedelmi Minisztérium illetékes főosztálya az eljárást és az abban hozott határozatokat megvizsgálta és azokat törvényesnek találta , ezért az ügyben felügyeleti intézkedés megtételét nem látta indokoltnak. 

Az ügy jogszabályi háttere 

1.) A használati- kezelési útmutatóról és a minőség tanúsításáról szóló 2/ 1984. ( III. 10. ) BkM-IpM együttes rendelet 
2. § (1) A vásárlókat a termék jellegétől és tulajdonságaitól függően, írásban, magyar nyelven és közérthetően tájékoztatni kell a termék használatának, kezelésének módjáról (használati-kezelési útmutató) és minőségi jellemzőiről (minőségtanúsítás). (A továbbiakban együtt: vásárlási tájékoztató.)
(2) A használati-kezelési útmutató a termék rendeltetésszerű használatához, működtetéséhez, kezeléséhez, eltarthatóságához, felhasználhatóságához szükséges feltételeket és ismereteket tartalmazza. Szöveges használati-kezelési útmutató helyett jelek, jelképek is alkalmazhatók. A textilipari termékek kezelési jelképeinek alkalmazását a kijelölt minőségellenőrző intézet engedélyezi. 
(3) A minőségtanúsítás a terméknek a vásárló számára lényeges tulajdonságait, főbb minőségi, műszaki és egyéb jellemzőit, minőségi osztályát tartalmazza.
(4) A vásárlási tájékoztatón belföldi termék esetén a gyártót, importtermék esetén az importálót fel kell tüntetni.
(5) Nem hozható forgalomba az a termék, amelyet az előírt, illetve szükséges vásárlási tájékoztatóval nem láttak el.

2.) A minőségvédelem egyes kérdéseiről szóló 2/1981. ( I. 28. ) BkM rendelet
1. § A rendelet hatálya a fogyasztási cikkeket gyártó, importáló vagy forgalmazó gazdálkodó szervezetekre [Ptk. 685. § c) pont] terjed ki (a továbbiakban: gazdálkodó szervezet).
2. § (1) E rendelet mellékletében meghatározott új termék csak előzetes minőségvizsgálat után hozható belföldön forgalomba.
5.§ (3) Ha a termék rendeltetésszerű használatra alkalmatlan, vagy forgalomba hozatala a vásárlók életét, egészségét, biztonságát veszélyezteti, környezeti, illetve vagyoni kárt okozhat, vagy a fogyasztók szélesebb köre érdekének sérelmével jár, az Intézet a szakvéleményt nem adja ki, és a vizsgálat eredményéről a megbízót, valamint a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőséget egyidejűleg értesíti. A jogszabályban foglalt, illetőleg jogszabály alapján kiadott műszaki előírásban vagy forgalomba hozatallal kapcsolatos egyéb előírásban (pl. csomagolási, címkézési előírásban), illetőleg szabványban meghatározott követelményeknek megfelelő termékre a szakvéleményt ki kell adni.

3.) A szabálysértésekről szóló 1968. évi I. törvény 

Minőség tanúsítási kötelezettség megszegése

108/F. § (1) Aki a termék minőségének tanúsítását elmulasztja, illetőleg a vásárlási tájékoztató adására vonatkozó kötelességét megszegi, vagy a minőséget tanúsító okiratban a termék minőségéről valótlan adatot tanúsít,
húszezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt az eljárás – az általános szabályok által megállapított keretben – a fogyasztóvédelmi felügyelőség hatáskörébe is tartozik.

Az érintett alkotmányos jog

A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény 2. §-ának (1) bekezdése szerint:
" A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam "
A Magyar Köztársaság Alkotmányáról szóló 1949. évi XX. törvény 57. §-ának (4) bekezdése szerint:
" Senkit nem lehet bűnösnek nyilvánítani és büntetéssel sújtani olyan cselekmény miatt, amely az elkövetés idején a magyar jog szerint nem volt bűncselekmény."
Az ártatlanság vélelmének mint alapvető jelentőséggel bíró büntetőjogi elvnek a szabálysértésekre való kiterjesztéséhez az Alkotmánybíróság által követett gyakorlat ad alapot,  amely erre vonatkozó álláspontját a 63/1997. ( XII. 12. ) számú határozatában is kifejtette:
"Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a jogállam egyik alapelve az ártatlanság vélelmének elve [Alkotmány 57. § (2) bek.]. Ez az alkotmányos elv – bár elsősorban büntetőjogi elv – az Alkotmánybíróság értelmezése szerint egyéb (különösen kriminális jellegű) eljárásokban – így a szabálysértési eljárásban – is alkalmazható [41/1991. (VII. 3.) AB határozat ABH 1991. 195. és 1284/1990. AB határozat ABH 1991. 562–563.]. Az ártatlanság vélelmének érvényesülése a szabálysértési eljárásban az elkövető számára kedvező eljárásjogi helyzetet teremt, ami az elkövető egész eljáráson végigvonuló ügyféli jellegű jogosultságaiban és e jogok tiszteletben tartására irányuló hatósági kötelezettségekben fejeződik ki. Az ártatlanság vélelmének következménye, hogy a szabálysértési eljárásban a bizonyítási teher nem az elkövetőre, hanem a szabálysértési ügyekben eljáró hatóságokra hárul. A tényállás tisztázása alapvetően a szabálysértési hatóság feladata, melyhez egyes szabálysértések (pl. tulajdon elleni szabálysértés) felderítése érdekében a rendőrség, mint nyomozó hatóság közreműködését is igénybe veheti [Sztv. 43. § (1) bek., 44. §]."

A vizsgálat megállapításai

A vizsgálat során felmerülő kérdések a következőképpen kapcsolódtak egymáshoz:
A szabálysértési ügyekben eljáró szerveket éppúgy terheli  a tényállás teljes körű felderítésének kötelezettsége, mint a bíróságokat vagy az államigazgatási ügyekben eljáró szerveket. A tényállás teljes körű ismerete nélkül ugyanis lehetetlen az ügy helyes jogi minősítése, és a megfelelő jogkövetkezmények megállapítása. Ezért tehát először is tisztázni kellett , mi a jogszabályi alapja a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség eljárásában annak , hogy a tényállás feltárása során a szabálysértés megállapításához szükséges egyik tényt - nevezetesen a " forgalomba hozatal " tényét - anélkül tekintette bizonyítottnak, hogy a " forgalomba hozatal " fogalmát  az ügyben alkalmazható jogszabályok egyike sem határozza meg. A bizonyítás mellőzésének kérdése a következőképpen vezetett a fogalom-meghatározás hiányának problémájához : Ha az említett fogalmat valamely jogszabály meghatározná, akkor a jogalkalmazó bizonyítási kötelezettsége egyértelműbb lenne, hiszen csak akkor tekinthetne valamely tevékenységet  " forgalomba hozatal "- nak, ha az adott tevékenység kimerítené a jogszabályi definíciót. Példával illusztrálva: A panaszos érvelését elfogadva a jogalkotó szűkebb értelmezést is adhatna és a forgalombahozatal megállapíthatóságához megkövetelhetné a termék értékesítését, a birtokos személyének megváltozását. Ez a jogtechnikai megoldás azt eredményezné, hogy az ilyen ügyekben eljáró szabálysértési hatóságnak minden alkalommal bizonyítania kellene az értékesítés megtörténtét, ami a gyakorlatban nyilvánvalóan komoly nehézségeket okozna és ezzel csökkenne a jogszabály súlya, nehezebbé válna a jogérvényesítés.
Adott  esetben azonban a jogalkalmazónak nem állt rendelkezésére jogszabályi definíció, szükséges volt tehát annak megvizsgálása is , hogy a definíció hiányának mi lehet a jogalkotói indoka és - ami ezzel szorosan összefügg - milyen következmények származnak a fogalom-meghatározás hiányából a jogalkalmazó által követendő eljárásra.
A minőségtanusítási kötelezettség megszegésének   szabálysértési tényállásként való meghatározása nem önmagáért való törvényhozói aktus, az a fogyasztóvédelmi szabályok között ultima ratio-nak tekinthető, amennyiben olyan magatartásokat szankcionál amelyeket más jogszabályok is tiltanak. A fogyasztóvédelmi szabályok általános jellegzetessége, hogy azok - bár jellegükben többféle - de a fogyasztók általi érvényesíthetőség szempontjából azonos érdekeket védenek : olyanokat, amelyek kizárólag a fogyasztók által rendkívül kis hatékonysággal lennének érvényesíthetők. Ez a megfontolás magyarázza az állami beavatkozást, amely végső soron büntetéssel sújtja azokat akik ezen fogyasztói érdekekre nincsenek tekintettel.  A minőségtanusításra vonatkozó szabályok megalkotásakor a jogalkotó abból indult ki, hogy a minőségtanusítási kötelezettség körébe tartozó termékek gyártóitól, importőreitől és forgalmazóitól fokozott gondosság  várható el a rájuk vonatkozó szabályok megismerésekor. A jogszabályok nem ismerete egyébként a jogkövetkezmények alól önmagában senkit nem mentesít. Ezen alapelvből logikusan következik, hogy a speciális  tevékenységet végzők még kevésbé hivatkozhatnak a rájuk vonatkozó szabályok ismeretének hiányára.
Megállapítható tehát, hogy a jogalkalmazó egy vélelemhez fordult a konkrét ügy kapcsán, mégpedig ahhoz a vélelemhez, hogy a forgalomba hozatal már az árunak az üzletben való elhelyezésével megvalósul.
Az a jogalkotói vélelem amely a forgalomba hozatal tágabb értelmezésével egyenlő és amelyet egyébként a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelőség is alkalmazott - nevezetesen, hogy valamely terméknek az üzletben való elhelyezése már önmagában forgalomba hozatalnak minősül - azon a megfontoláson alapul, hogy a fogyasztói érdekek védelme - jelen esetben  a fogyasztók egészségének védelme - elegendő indokot szolgáltat egy - a bizonyítási szabályok szempontjából  -a forgalamzóra nézve szigorúbb jogtechnikai megoldás alkalmazásához.
Végső soron az alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság megállapíthatóságának vizsgálatakor is az előbbi megfontolásból kellet kiindulni. Az országgyűlési biztosok gyakorlatában  az alkotmányos jogokkal összefüggő  visszásság akkor állapítható meg, ha az ügyben érintett alkotmányos jog  gyakorlása  az Alkotmányt sértő korlátozást szenved vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. Alkotmányos visszásságot többek között az olyan jogkorlátozás okoz, amely nem az Alkotmány által megengedett célra irányul, vagy ha aránytalan, vagyis túllépi  az alkotmányos cél által megkívánt mértéket. A fent kifejtettekre tekintettel megállapítható, hogy jelen esetben az ártatlanság vélelmének fogyasztói érdekek védelme céljából felállított jogi vélelem általi korlátozása nem tekinthető alkotmányos cél nélkülinek , sem aránytalannak, ezért alkotmányos visszásság nem áll fenn.

Budapest, 1998. október 14.

Gönczöl Katalin