OBH 3839/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Előadó: dr. Borza Bea

A vizsgálat megindulása

Az Országgyűlési Biztos Hivatalához érkezett beadványában a székesfehérvári művese állomáson kezelésre szoruló vesebeteg panaszos azzal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, hogy indítson vizsgálatot az egyszerhasználatos orvosi eszközök újrafelhasználását rendező  jogi szabályozás hiányosságának felülvizsgálatára, illetve az álláspontja szerint jogsértő eljárások megszüntetésére.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16.§ (1) és 17.§ (1) bekezdése alapján - összefüggésben a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos joggal (Alkotmány 70/D.§ (1) és (2) bek.) - a jogbiztonsághoz való jog (Alkotmány 2.§ (1) bek.) sérelmének gyanúja okán folytattam vizsgálatot. 

A megállapított tényállás

Panaszos beadványa, az Egészségügyi Tudományos Tanács Elnökségének 1995. október 18-i állásfoglalása, valamint az országos tisztifőorvos tájékoztatása alapján a következő tényállást állapítottam meg.

Panaszos - dialízisre szoruló vesebeteg - a székesfehérvári művese állomáson folyó kezelések során tapasztalt eszközfelhasználást kifogásolja, mely álláspontja szerint nem felel meg az egészségügyi előírásoknak. Beadványában sérelmezi, hogy az egyszerhasználatos kapillárisokat az állomáson dolgozó orvosok többször használják fel anélkül, hogy erről a betegeket tájékoztatnák. Később a betegek tiltakozására az újrafelhasználást csökkentették, ugyanakkor utaltak arra az állomás egészségügyi dolgozói, hogy az újrafelhasználást kifejezetten tiltó jogszabály ez idő szerint nincs hatályban.

Panaszos feltételezése szerint a székesfehérvári dialízis állomáson folyó kezelések következtében olyan kísérő tünetek léptek fel mind az ő mind, pedig betegtársai szervezetében, mely - összehasonlítva a más dialízis centrumban végzett kezeléssel - nem indokolt. 

Panaszos felvetette továbbá, hogy a TB - helyesen az Országos Egészségbiztosítási Pénztár - ellenőrzés nélkül fizeti az eszközfelhasználást, holott a kapillárisok újrafelhasználása miatt a kifizetett összeg vélhetően nem fedi a valóságos használatot, túllépi azt. Megemlítette, hogy a betegszállítás racionalizálása feltétlen megtakarítást jelentene, ugyanis a jelenlegi formában igen szervezetlen, így pazarló.

Az Egészségügyi Tudományos Tanács Elnökségének az egyszerhasználatos jelzésű eszközök felhasználásának egyes kérdéseiről 1995 októberében kiadott állásfoglalása hangsúlyozza, hogy az egyszerhasználatos jelzésű gyógyászati eszközök bármilyen regenerálási, sterilizálási technológia alkalmazását követően történő újrafelhasználása nem ajánlható, általában szakmailag nem fogadható el. A gyártók által egyszeri használatra garantált eszközök újrafelhasználása során felmerülő etikai és betegjogi kérdések teljesen tisztázatlanok és a szolgáltató intézet vagy az eljáró orvos felelősségének megállapítását vonhatja maga után. Az ETT véleménye szerint, az újrafelhasználásból származó konfliktusok kezelése nem a gyógyító szakma, hanem ágazati szakmapolitikai vezetés által oldható fel.

A Magyar Nephrológiai Társaság vezetősége állásfoglalása szerint a dialízis kapillárisok újrafelhasználása csak gazdasági kényszer miatt alkalmazható eljárás.

Végül az ETT ad hoc bizottsága valamint a szakmai kollégiumok véleménye alapján az ETT Elnöksége állásfoglalásában leszögezte, hogy az eszközök ismételt felhasználása csak szükségmegoldásként és kizárólag akkor lehetséges, ha a betegnek ezzel semmilyen módon ártalma nem keletkezik, azaz ha az újrafelhasználandó eszköz károsodás nélkül sterilizálható és mikrobiológiai, kémiai szennyezettség, valamint az egészség/szövet-károsodás kizárható. Végsősoron pedig, cél: a biztonságos újrafelhasználás ezen kompromisszumának megszüntetése azzal, hogy mindez ne legyen anyagi okokból kényszer a magyar egészségügyben.

Az ügyben - az országgyűlési biztos általános helyettese megkeresése alapján - vizsgálatot folytatott az országos tisztifőorvos, melynek eredményéről részletes tájékoztatást adott. E szerint a szóban forgó művese állomás 1997. januárjában ideiglenes működési engedélyt kapott, tekintettel arra, hogy a tárgyi és személyi feltételeket tartalmazó egészségügyi miniszteri szakmai minimumkövetelmények még nem jelentek meg. Megállapította ugyanakkor, hogy a 113/1989. (XI.15.) MT. rendelet 5.§-ában rendelteknek a szolgálat vezetője nem felel meg, a dialízis állomás vezető főorvosa nem nephrológus szakorvos. Az eszközök újrafelhasználásával kapcsolatban az országos tisztifőorvos - a Nephrológiai Társaság állásfoglalása alapján - kifejtette, hogy mivel a kapillárisokat az OEP finanszírozza nincs olyan gazdasági kényszer, mely a panaszolt eljárást indokolná, amennyiben mégis kényszerhelyzet állna elő, úgy a betegnek írásban kell nyilatkoznia, hogy dialízisét ismételten felhasznált eszközzel végezhetik.

A tisztifőorvos kiemelte, hogy mivel a dialízis állomások működési - személyi és tárgyi - feltételeit nem rendezi jogszabály nincs felhívható norma ezek konkrét ellenőrzésére. Ebből következően a működési engedélyezési eljárás során az ÁNTSZ a szakfőorvosok javaslatára alapítja a személyi és tárgyi feltételeket ellenőrző vizsgálatait, valamint a reá vonatkozó szabályok szerint, jogszabálysértés esetén léphet fel az egészségügyi szolgáltatóval szemben. A szakfőorvosok a szakmai követelményekben rendeltek alapján irányítanak egy-egy intézetet, figyelemmel a 8/1993. (III.31.) NM rendelettel szabályozott szakfelügyeleti normákra. A szakmai szabályok esetleges megsértésének vizsgálata pedig, a Magyar Orvosi Kamara etikai bizottsága kompetenciájába tartozik. Amennyiben a szakmai szabályok megsértése egyúttal nem valósít meg jogszabálysértést, az ÁNTSZ hatásköre csupán a szakmai szabályok betartására szóló figyelmeztetésre terjedhet ki - állapította meg az országos tisztifőorvos.

Jogszabályi háttér

1987. évi XI. törvény
a jogalkotásról

5. § Az állampolgárok alapvető jogai és kötelességei körében törvényben kell szabályozni különösen
j) az egészségügyi ellátást és a társadalombiztosítást,

18. § (1) A jogszabály megalkotása előtt – a tudomány eredményeire támaszkodva – elemezni kell a szabályozni kívánt társadalmi-gazdasági viszonyokat, az állampolgári jogok és kötelességek érvényesülését, az érdekösszeütközések feloldásának a lehetőségét, meg kell vizsgálni a szabályozás várható hatását és a végrehajtás feltételeit. Erről a jogalkotót tájékoztatni kell.

1972. évi II. törvény
az egészségügyről, egységes szerkezetben a végrehajtásáról szóló 16/1972. (IV. 29.) MT rendelettel

47.§ (2) Kizárólag fekvőbeteg intézetben szabad elvégezni azt a műtétet, amelynek elvégzéséhez szükséges feltételeket csak ott lehet biztosítani, és amelynek elvégzése után a beteg fekvőbeteg intézeti gyógykezelésre szorul. Ez a rendelkezés nem vonatkozik arra az esetre, ha közvetlen életveszély áll fenn és az más módon nem hárítható el.
(4) A (2) bekezdésben említett műtét elvégzéséhez a beteg (hozzátartozó) írásbeli hozzájárulása szükséges. A közvetlen életveszély elhárításához szükséges műtét elvégzéséhez, valamint a műtét közben szükségessé váló további műtéti beavatkozáshoz a beteg (hozzátartozó) hozzájárulása nem szükséges.

1997. évi CLIV. törvény
az egészségügyről

5. § (1) Az egészségüggyel kapcsolatos társadalmi kötelezettségek az egyén saját és környezete egészségi állapotáért viselt felelősségével együtt biztosítják a lakosság egészségének védelmét és egészségi állapotának javítását.
(2) Mindenki köteles tiszteletben tartani mások jogait egészségük megőrzéséhez és védelméhez, a betegségek megelőzéséhez és a gyógyuláshoz.
(3) Mindenkinek
a) joga van olyan ismeretek megszerzéséhez, amelyek lehetővé teszik számára az egészsége megőrzésével és fejlesztésével kapcsolatos lehetőségei megismerését, valamint megfelelő tájékoztatáson alapuló döntését az egészséggel kapcsolatos kérdésekben,
b) joga van tájékoztatást kapni az egészségügyi szolgáltatók által nyújtott egészségügyi ellátások jellemzőiről, azok elérhetőségéről és az igénybevétel rendjéről, továbbá a betegeket megillető jogokról és azok érvényesíthetőségéről,

15. § (1) A beteget megilleti az önrendelkezéshez való jog, amely kizárólag törvényben meghatározott esetekben és módon korlátozható.
(5) Az invazív beavatkozásokhoz a beteg írásbeli vagy – amennyiben erre nem képes – két tanú együttes jelenlétében, szóban vagy más módon megtett nyilatkozata szükséges.
(6) A beteg a beavatkozás elvégzéséhez való beleegyezését bármikor visszavonhatja. A beleegyezés alapos ok nélküli visszavonása esetén azonban kötelezhető az ennek következtében felmerült és indokolt költségek megtérítésére.

1991. évi XI. törvény
az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálatról

2. § (1) A Szolgálat felügyeletet gyakorol az ország közegészségügyi-járványügyi (a továbbiakban együtt: közegészségügyi) viszonyai felett. Ennek keretében
a) az ország egész területén – a fegyveres erők és a Rendőrség kivételével – közegészségügyi ellenőrzést végez;...
c) ellenőrzi a közegészségügyi szabályok érvényesülését;

3. § A Szolgálat népegészségügyi tevékenysége körében
a) folyamatosan figyelemmel kíséri, értékeli és nyilvánosságra hozza a lakosság egészségi állapotának alakulását, az egészségi állapotot veszélyeztető környezeti, életmódbeli, valamint egyéb tényezőket és javaslatot tesz ezek megszüntetésére. Ennek érdekében
– felhasználva a hazai és külföldi kutatási eredményeket, hatékonynak bizonyult gyakorlati eljárásokat, kezdeményezi és intézkedéseivel elősegíti az egészséges életfeltételek, életkörülmények, életmód kialakítását,
– kialakítja és működteti a fertőző, a nem fertőző betegségek, környezeti hatásokkal összefüggő egészségkárosodások bejelentési rendszerét, az így nyert adatok epidemiológiai feldolgozását, különös figyelemmel a korai károsodásokra,
– a hatáskörén kívül működő, de számára fontos megfigyelő rendszerek adatait igénybe veszi,
– intézkedéseit lakosságcsoportonként az egészségi állapot és az egészséget befolyásoló tényezők egybevetett elemzésével alapozza meg és kezdeményezi a hatáskörén kívül eső intézkedéseket.

6. § (1) A Szolgálat egészségügyi igazgatási és koordinációs feladatai körében
b) felügyeli az egészségügyi intézmények működésére vonatkozó szabályok érvényesülését;...
e) engedélyezi – jogszabályba foglalt feltételek fennállása esetén – az egészségügyi vállalkozás keretében létesített intézmény működését, illetőleg vállalkozás keretében egészségügyi szolgáltató tevékenység folytatását, valamint az orvosi magángyakorlatot, az egészségügyi magántevékenységet;...
m) közvetlenül intézkedik súlyos, tömeges, illetőleg ismétlődő egészségkárosodás előfordulása, vagy annak gyanúja esetén az egészségügyi intézményekben a kiváltó okok megszüntetése, illetőleg az esemény megelőzése érdekében;

8/1993. (III. 31.) NM rendelet
a gyógyító-megelőző intézmények és szolgálatok szakfelügyeletéről

1. § (1) A rendelet hatálya a fegyveres erők által fenntartott egészségügyi intézmények és szolgálatok kivételével kiterjed a tulajdonviszonytól, fenntartótól, illetve finanszírozótól függetlenül valamennyi gyógyító-megelőző intézmény és szolgálat, illetve tevékenység felügyeletére.
(2) A szakfelügyelet célja a gyógyító-megelőző ellátás hatékony, az orvostudomány mindenkori színvonalának megfelelő működésének, az egészségügyi ágazati jogszabályok érvényesülésének elősegítése, a szakmai irányelvek és minőségi követelmények közvetítése és mindezek együttes megvalósításának nyomon követése.
2. § (1) A szakfelügyeletet az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) a megyei (fővárosi), illetve városi (fővárosi kerületi) felügyelő szakfőorvosok (a továbbiakban: megyei és városi szakfőorvosok) útján látja el....

113/1996. (VII. 23.) Korm. rendelet
az egészségügyi szolgáltatás nyújtására jogosító működési engedélyekről

1. § (1) E rendelet hatálya kiterjed minden egészségügyi szolgáltatást nyújtó jogi személyre, jogi személyiség nélküli szervezetre és minden természetes személyre, aki egészségügyi szolgáltatást nyújt (a továbbiakban együtt: egészségügyi szolgáltató), kivéve a munkaviszonyban, közalkalmazotti, köztisztviselői vagy hivatásos szolgálati viszonyban álló egészségügyi szolgáltatást végző személyeket....

4. § (1) Az egészségügyi szolgáltatás nyújtására jogosító engedélyezési eljárás lefolytatása és a működési engedély kiadása az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) feladat- és hatáskörébe tartozik....

9. § (1) Ellátási érdekből az e rendelet hatálybalépése napján működő egészségügyi szolgáltatók részére, a tisztifőorvos a helyszíni vizsgálat során tapasztalt hiányosságok – határidő tűzésével történő – megszüntetésére való kötelezés mellett ideiglenes működési engedélyt adhat ki....
(4) Amennyiben a szakmai minimumfeltétel nincs meghatározva, ennek kiadásáig az egészségügyi szolgáltató – kérelemre – ideiglenes működési engedélyt kap. A minimumfeltétel megjelenését követően az illetékes intézet az egészségügyi szolgáltató kérelmére 30 napon belül az ideiglenes működési engedélyt felülvizsgálja, és ha az egészségügyi szolgáltató a feltételeknek megfelel, működési engedélyt ad ki.

12. § (1) Az egészségügyi szolgáltató működési engedélyében foglaltak szerinti működését a több szakfeladatot ellátó szolgáltatók tekintetében az illetékes megyei intézet legalább évente, az alapellátás keretébe tartozó, továbbá az egy szakfeladathoz kapcsolódó szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók tekintetében az illetékes városi intézet legalább kétévente ellenőrzi.
(2) Amennyiben az ellenőrzés során megállapítást nyer, hogy
a) az egészségügyi szolgáltatónál nem állnak rendelkezésre a működési engedély kiadásakor meglévő feltételek, a tisztifőorvos határidő tűzésével kötelezi a szolgáltatót a hiányosságok megszüntetésére,
b) az egészségügyi szolgáltató a működési engedélyben foglalt szakfeladatokat az engedélyben foglaltaktól eltérően látja el, a tisztifőorvos határidő tűzésével kötelezi az engedélyben foglaltaknak megfelelő működtetésre,
c) a szolgáltatás nem felel meg a közegészségügyi előírásoknak, a tisztifőorvos megteszi a külön jogszabályban meghatározott intézkedéseket.
(3) Amennyiben az egészségügyi szolgáltató a működési engedélyben nem szereplő szakfeladatot vagy ahhoz kapcsolódó szolgáltatást nyújt, illetve a határidő elteltével a (2) bekezdés a)–b) pontjában meghatározott feltételeknek nem tesz eleget, a tisztifőorvos a működési engedélyt visszavonja.

113/1989. (XI. 15.) MT rendelet
az egészségügyi és szociális vállalkozásról

2. § (1) Az egészségügyi intézménynek meg kell felelnie az állami egészségügyi szolgálat azonos típusú intézményére előírt szakmai, műszaki és közegészségügyi feltételeknek....

5. § Az egészségügyi vállalkozás keretében egészségügyi szolgáltató tevékenységet olyan orvos, gyógyszerész és egyéb egészségügyi (szociális) képesítésű személy végezhet, aki az orvosi magángyakorlat, illetve az egészségügyi magántevékenység folytatásához külön jogszabályban előírt feltételeknek megfelel. A vállalkozás keretében a szakképesítéssel nem rendelkező orvos, gyógyszerész és egyéb egészségügyi (szociális) képesítésű személy egészségügyi szolgáltató tevékenységet csak akkor végezhet, ha szakmai tevékenységének irányítását az egészségügyi vállalkozás megfelelő szakképesítéssel rendelkező dolgozója vagy tagja látja el.

6. § Az engedélyező szerv az egészségügyi tevékenység felfüggesztését, illetve megszüntetését rendeli el, ha a tevékenység nem felel meg az engedélyezés alapjául szolgáló követelményeknek, illetőleg jogszabályba ütközik....

103/1995. (VIII. 25.) Korm. rendelet
az egészségügy társadalombiztosítási finanszírozásának egyes kérdéseiről

17. § (1) Az egészségügyi intézmény egészségügyi szakellátási tevékenysége után az E. Alapból akkor jogosult térítésre, ha
a) az adott ellátás nyújtására az OEP-pel, illetve a területileg illetékes MEP-pel szerződést kötött;...

23. § (1) A rendelések teljesítményéről a működtető egészségügyi intézmény összesített adattartalommal az OEP-et legkésőbb a tárgyhót követő hónap 10. napjáig tájékoztatja...

23.§ (11) A betegszállítás finanszírozása havonta, a szabályosan utalványozott betegszállítás céljából megtett hasznos kilométerek száma alapján történik a (14) bekezdésnek megfelelően. Az elvégzett teljesítményről a szolgáltató az OEP által meghatározott adattartalommal a tárgyhót követő hónap 10. napjáig – számítógépes adathordozón – jelentést küld a MEP-nek. Az egy hasznos kilométerre jutó országos forintértéket az éves költségvetésben rendelkezésre álló keret alapján az OEP havonta állapítja meg, az országos teljesítmények alapján. A szolgáltatót az elvégzett betegszállítás után betegszállítási díj illeti meg, amelynek mértéke
a) mentőápolói szakkíséretet, illetve felügyeletet igénylő szállítás után betegenként 400 Ft,
b) felügyeletet nem igénylő szállítás után betegenként 120 Ft.
(12) A betegszállítás finanszírozására irányuló szerződésben meg kell határozni – a egészségügyi miniszter által kijelölt szakértői bizottság javaslata alapján – a területi ellátási kötelezettség vállalását, illetve a folyamatos ellátás biztosítását. A szakértői bizottság tagjai a Egészségügyi Minisztérium és az OEP képviselői.
(13) A betegszállításra az OEP, illetve a MEP szerződést köt az Országos Mentőszolgálattal, illetve köthet a külön jogszabályban meghatározott feltételeknek megfelelő betegszállítást végző szervezetekkel.

Érintett alkotmányos jogok

1949. évi XX. törvény
A Magyar Köztársaság Alkotmánya

A Magyar Köztársaság Alkotmánya 2. §-ának (1) bekezdésében rögzítettek szerint "A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam."

Az Alkotmánybíróság értelmezésében "A jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam - s elsősorban a jogalkotó - kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára". (9/1992. (I. 30.) AB határozat)

54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.

70/D. § (1) A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez.
(2) Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.

A vizsgálat megállapításai

I.

Az egészségügy rendszerét érintő kérdések vizsgálata során az országgyűlési biztos és általános helyettese többször hivatkozott az Alkotmánybíróság e tárgyban hozott döntéseire, az alapjogi értelmezés gyakorlati aspektusaira. Ezzel összefüggésben a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alkotmányos alapjog az államnak azt az alkotmányos kötelezettségét jelenti, mely a nemzetgazdaság teherbíró képességéhez, az állam és a társadalom lehetőségeihez igazodva olyan gazdasági és jogi környezetet kell, hogy teremtsen, amely a legkedvezőbb feltételeket biztosítja a polgárok egészséges életmódjához és életviteléhez. E feltételeket konkretizálja egyebek között az Alkotmány 70/D. §-ának (2) bekezdésében írt rendelkezés, amely az állam kötelezettségévé teszi a megfelelő egészségügyi intézmények létesítését és az orvosi ellátás megszervezését. [56/1995(IX.15.) AB hat.]

Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint "az Alkotmány 70/D. §-ában foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog biztosítása olyan alkotmányos állami feladatot jelent, amelyet az állam központi szervei és a helyi önkormányzati – továbbá egyéb – szervek rendszere révén valósít meg. Ennek keretében az állam – egyebek között – egészségügyi intézményhálózat működtetésére és az orvosi ellátás megszervezésére köteles. Az egészségügyi intézményhálózat és az orvosi ellátás körében az Alkotmánybíróság elvontan, általános ismérvekkel csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja meg az állami kötelezettség kritikus nagyságát, vagyis azt a szükséges minimumot, amelynek hiánya már alkotmányellenességhez vezet. Ilyennek volna minősíthető például, ha az ország egyes területein az egészségügyi intézményrendszer és az orvosi ellátás teljesen hiányozna. Az ilyen szélső eseteken túl azonban az Alkotmány 70/D. §-ban meghatározott állami kötelezettségnek nincs alkotmányos mércéje. A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog tehát önmagában alanyi jogként értelmezhetetlen, az Alkotmány 70/D. § (2) bekezdésében foglalt állami kötelezettségként fogalmazódik meg, amely magában foglalja azt a kötelezettséget, hogy a törvényhozó a testi és lelki egészség bizonyos területein alanyi jogokat határozzon meg. A kötelező társadalombiztosítás körébe tartozó ellátási jogosultság viszont már valóságos alanyi jog, amelynek alkotmányos alapja azonban nem az Alkotmány 70/D.§-a, hanem az Alkotmány 70/E.§-ában foglalt rendelkezés, illetőleg az alkotmányos tulajdonvédelem. A társadalombiztosításnak azokban az eseteiben tehát, ahol a biztosítási elem meghatározó szerepet játszik, a szolgáltatások megszüntetésének vagy csökkentésének alkotmányossága a tulajdonvédelem ismérvei szerint bírálandó el." [54/1996. (XI.30.) AB hat.] 

Az Alkotmánybíróság egy korábbi határozatában pedig kifejtette a tulajdon alapjogi védelemének fent említett összefüggéseit az egészséghez való alapjog (szűkebben értelmezve: a társadalombiztosítási szolgáltatásokra és várományaikra való jog) aspektusában. E szerint az Alkotmány a tulajdonjogot mint az egyéni cselekvési autonómia hagyományos anyagi alapját részesíti védelemben, így az alkotmányos védelemnek úgy kell követnie a tulajdon társadalmi szerepének változását, hogy közben ugyanezt a védelmi feladatot elláthassa, következésképpen kiterjed  a tulajdon egykori ilyen szerepét átvevő vagyoni jogokra, illetve közjogi alapú jogosítványokra is például társadalombiztosítási igényekre. [64/1993. (XII. 22.) AB határozat, ABH 1993, 380].

Az Alkotmánybíróság megállapította továbbá, hogy a tulajdonvédelem a társadalombiztosítás terén sem veszíti el kapcsolatát a saját vagyonnal vagy értékteremtő munkával. Ezért megkülönbözteti a saját járulékkal megfizetett "biztosítási" szolgáltatások teljesebb védelmét a segélyezési típusú juttatások csekélyebb védelmétől. A tulajdonvédelem addig terjedhet, amíg a szolgáltatás ugyanazt a funkciót látja el, amire a dologi vagyon is szolgálna, amiből az is következik, hogy ez a tulajdonsága nem szüntethető meg. Ugyanakkor a pontos megfelelést a saját befizetés és a szolgáltatás között a társadalombiztosítás működési módja (nem tőkésített vagyon) és a beleépített szolidaritási elem, valamint a hosszú távon a járulékfizető által is hordozott kockázat kizárja. [43/1995. (VI. 30.) AB határozat]

Tekintettel az Alkotmánybíróság megállapításaira a panasz alapjául szolgáló körülmények vizsgálatakor, mindenek előtt az idézett állásfoglalásokban kifejtetteket szükséges figyelembe venni. Ennek során az mindenképpen megállapítható, hogy jelen esetben az ellátás - a művese kezelés - a lehetőségekhez képest megoldott. A társadalombiztosítási alapon igénybe vett szolgáltatás olyan igényt keletkeztet, melyben a beteg tulajdonosként viselkedik. Tb járuléka alapján megfelelő ellátást követelhet. Az adott esetben ugyanakkor, a mindennapi élet elnehezüléséhez vezet az önmagában már eleve súlyos betegség kezelése, az életben maradáshoz szükséges dializálás meghatározott időszakonként való elvégzése. Tovább nehezíti a helyzetet a panaszos szervezetének reagálása, illetve az ennek következtében fellépő komplikációk.

II.

Az egészségügyi szolgáltató intézmény létrehozása, működésének feltételei a hatályos jogszabályok értelmében szigorú, garanciális elemekkel körülbástyázott norma rendszer. Az is ismeretes, hogy az egészségügy helyzete számos problémával terhelt. Mindennek viselése meglehetősen nagy türelmet követel mind a betegek, mind az egészségügyben dolgozók részéről. A nemzetgazdaság tűrőképességét messze meghaladó igények kielégítése igen nagy feladatot ró a magyar egészségügyi adminisztrációra. Az alkotmányos jogok védelménél ezt figyelembe kell venni, azonban mindez nem jelentheti az alapvető jogok sérelmét.

Az egyszerhasználatos jelzésű gyógyászati eszközök ismételt felhasználása - utalva az országos tisztifőorvos vizsgálatára - sem nemzetgazdasági sem szakmai indokok alapján nem igazolható. A gyógyászati eszközök rendeltetésszerű, szakmailag indokolt - esetleg ismételt - felhasználása a kezelést végző egészségügyi dolgozó szakmai kompetenciája.

A vesebetegek kezelése ugyancsak szigorú szakmai preferenciák figyelembevételével történhet. Az egyébként is leromlott immunitású vesebetegek kezelése eleve nagyobb kockázattal jár, a sterilizált eszközök ugyanannál a betegnél történő ismételt felhasználásához pedig, - különösen az új egészségügyi törvény alapján - a beteg előzetes  tájékoztatása és írásbeli nyilatkozata szükséges. Az 1972. évi II. törvény még nem tett különbséget az u.n. invazív beavatkozás és a műtét között, így csupán az utóbbi említésével rendelte a törvényalkotó az írásbeli belegyezés szükségességét. Ugyanakkor kiterjesztően értelmezve a korábbi szabályozást éppúgy elvárható volt a beleegyezés dializálás esetén, mint a szűken értelmezett műtéti beavatkozás alkalmával.  Az új egészségügyi törvény részletes szabályai már konkrétan értelmezik a beavatkozások eseteit és az erre vonatkozó betegjogokat.

Természetesen a szakmai szabályok feltétlen betartása olyan szakmai-etikai kérdés, mely az ezt elősegítő tárgyi feltételek biztosítása nélkül csakugyan nehezen követelhető meg, illetve teljesítése aligha várható valamely sérelem bekövetkezése nélkül. (Ugyanakkor megemlíthető az a szakértői vélemény, mely szerint még a gondos előkészítés esetén sem zárható ki az u.n. önallergia, a szervezet előre nem kalkulálható reakciója az ismételt felhasználást követően.)

Mindebből következően megállapítom, hogy az Egészségügyi Tudományos Tanács Elnökségének az egyszerhasználatos jelzésű eszközök felhasználásának egyes kérdéseiről szóló 1995. október 18-i állásfoglalásának anélkül történő alkalmazása, hogy az abban átmeneti szükségmegoldásként lehetővé tett ismételt eszközfelhasználás feltételeit előre meghatároznák, adott esetben kérdésessé teszi a megfelelő szintű egészségügyi ellátáshoz való jog érvényesülését. 

Megállapítom továbbá, hogy az egyszerhasználatos jelzésű eszközök ismételt felhasználásával kapcsolatban az egészségügyi szolgáltató nem kérte a betegek előzetes írásbeli hozzájárulását, mellyel összefüggésben alapot adott az erre irányuló kifogásra. 

E tények következtében alkotmányos visszásság keletkezett az emberi méltósághoz és a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez fűződő jogok tekintetében.

III.

Panaszos kifogásolta, hogy az Országos Egészségbiztosítási Pénztár ellenőrzés nélkül fizeti az eszközfelhasználást, noha a kapillárisok újrafelhasználása miatt az eredetileg steril - még nem használt - eszközökre kifizetett összeg vélhetően túllépi a valóban felhasznált eszközökre elszámolható mennyiséget. (Megemlítette, hogy a betegszállítás racionalizálása feltétlen megtakarítást jelentene, ugyanis a jelenlegi formában igen szervezetlen, így pazarló.)

Az egészségügyi szakellátási tevékenységre jogosító megállapodás alapján a felhasználó (egészségügyi intézmény) - igény szerint - szerzi be a szükséges eszközöket (a kezelésekhez alkalmazandó szereléket, tűket, stb.). Az Országos Egészségbiztosítási Pénztár  az egészségügyi ellátás során a szolgáltató által bejelentett betegség típusok kódszámai - illetve egyéb szorzók segítségével kiszámítottan - alapján rendelt összeget utalja a felhasználó egészségügyi intézmény részére, amely az igénybe vett eszközök finanszírozását ebből a keretből maga végzi. Kizárólag a gazdálkodás körébe tartozó kérdés, hogy a rendelkezésre álló összeg fedezi-e az eszközökre szánt ráfordításokat. Éppen ez az a neuralgikus pont, melytől az egészségügy szinte valamennyi területe szenved. 

Ebből következően megállapítom, hogy a székesfehérvári dialízis állomáson az egyszerhasználatos jelzésű eszközök ismételt felhasználása összefüggésbe hozható az intézmény gazdasági helyzetével azonban ez nem lehet indoka a folytatott gyakorlatnak. Ezért megállapítom, hogy - összefüggésben a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal - sérül a jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz fűződő érdek, mely alkotmányos visszásságot keletkeztet.

IV.

Az egészségügyi szolgáltató működési engedélyének kiadása a szakmai minimumfeltételek meghatározott követelményei szerint, annak fennállása esetén történik. Az egészségügyi szolgáltatást nyújtó egyes intézmények működésének szakmai minimumfeltételeiről szóló 19/1996. (VII. 26.) NM rendelet 3. § (1) bekezdése szerint a rendeletben nem szereplő szakmák minimumfeltételeit folyamatosan határozzák meg. Miután a művesekezelést végző állomásokra, dialízis osztályokra vonatkozó minimumfeltételek meghatározása nem szerepel a jogszabályban, sem a személyi, sem a tárgyi feltételek folyamatos biztosítására ezek ellenőrzésére, az ezzel összefüggő jogsértő állapot megszüntetésére nincs olyan alapnorma, mely garanciát jelentene akár a működésre, akár a vonatkozó hibák korrekciójára. Ugyanakkor méltányolható az az erőfeszítés, melyet a folyamatos betegellátás érdekében az egyes egészségügyi intézmények tesznek - jelen ügyben például jogszabály hiányában - gyakran éppen súlyos finanszírozási gondjaik között.

A vizsgálat során megállapítottam, hogy az egyszerhasználatos jelzésű eszközök  - a II. és III. pontban kifejtettek szerint történő - ismételt felhasználása összefüggésben van a IV. pontban kiemelt - a dialízis állomásokra, illetve osztályokra vonatkozó szakmai minimumfeltételeket meghatározó - jogszabály hiányával. Ezzel bizonytalanná válik a dializáló állomások törvénynek megfelelő működése valamint, e helyzet növeli a dialízisre szoruló vesebetegek kiszolgáltatottságát. Ebből következően - összefüggésben a tulajdon alapjogi védelmével - sérül a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alapjog, valamint a jogállamiságból fakadó jogbiztonsághoz fűződő érdek, mely alkotmányos visszásságot keletkeztet.

A panaszos által kifogásolt betegszállítással kapcsolatos problémák vizsgálatát - jelen üggyel összefüggésben - nem áll módomban folytatni tekintettel arra, hogy az OBH 2894/1996.          számon az országgyűlési biztos már folytatott eljárást, melyben kifejtette álláspontját.

A j á n l á s:

Tekintettel arra, hogy a megállapított alkotmányos visszásság a kérdés jogi szabályozásának hiányára vezethető vissza, az Obtv. felhatalmazása alapján, annak 25.§-ában biztosított jogomnál fogva a feltárt alkotmányos visszásság orvoslása érdekében a következő ajánlást teszem:

I.
Felkérem az egészségügyi minisztert, hogy a 113/1996. (VII.23.) Korm. rendelet 13.§ (8) bekezdésének felhatalmazása alapján alkossa meg - az egészségügyi szolgáltatást nyújtó egyes intézmények szakmai minimumfeltételeiről szóló rendelet keretében - a dialízis állomásokra, osztályokra vonatkozó - a megfelelő működést elősegítő személyi és tárgyi feltételeket tartalmazó - jogi normát.

II.
Felkérem továbbá az egészségügyi minisztert, hogy - figyelemmel az Egészségügyi Tudományos Tanács állásfoglalására és az érintett alkotmányos jogok határaira - határozza meg, hogy az egyszerhasználatos jelzésű eszközök ismételt felhasználását mely szükséghelyzet vagy feltétel fennállása indokolhatja, továbbá pontosítsa a felhasználható eszközök körét. 
Amennyiben szükséges, úgy e körben hívja fel az Egészségügyi Tudományos Tanács Elnökségét arra, hogy - tekintettel a jelentés megállapításaira - foglaljon állást atekintetben is, hogy az egyszerhasználatos jelzésű eszközök felhasználásának egyes kérdéseiről szóló 1995. október 18-i állásfoglalásában foglaltak kiegészíthetők-e azzal, hogy az átmeneti szükségmegoldásként lehetővé tett ismételt eszközfelhasználás milyen következményeket idézhet elő, valamint, hogy mely technológiával követhető az ismételten felhasznált eszközök sterilizálása.

Kérem az egészségügyi minisztert, hogy az ajánlásommal kapcsolatos állásfoglalásáról, illetve a megtett intézkedéséről az Obtv. 25.§-ában előírt hatvan napos határidőn belül tájékoztatni szíveskedjen.

III.
Felkérem az egészségügyi minisztert, hogy az I. pontban tett ajánlás megvalósulásáig kísérje figyelemmel az egyszerhasználatos jelzésű eszközök rendeltetésszerű felhasználását, illetve kezdeményezze az ilyen jelzésű eszközök ismételt felhasználásának szüneteltetését az ETT további állásfoglalásáig - különös tekintettel művese kezelések alkalmával.

Kérem az egészségügyi minisztert, hogy ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról, illetve megtett intézkedéséről az 1993. évi LIX. törvény 21. §-ának (2) bekezdésében meghatározott harminc napon belül értesíteni szíveskedjen.
 
IV.
Felkérem az ÁNTSZ Fejér Megyei Intézetének vezetőjét, hogy a szakmai minimumfeltételekről szóló jogszabály megjelenéséig kísérje fokozott figyelemmel az Euro-Care Magyarországi Egészségügyi és Szolgáltató Rt. székesfehérvári művese állomás működését.

V.
Felkérem továbbá az ÁNTSZ Fejér Megyei Intézetének vezetőjét, hogy a IV. pontban tett ajánlás teljesítésével egyidejűleg kezdeményezze, hogy a művese állomáson a betegtájékoztatás a felhasznált eszközök minősége tekintetében is érvényesüljön.

Kérem a megyei tisztifőorvost, hogy a IV. és V. pontban tett ajánlásommal kapcsolatos álláspontjáról, illetve intézkedéséről az 1993. évi LIX. törvény 21. §-ának (2) bekezdésében meghatározott harminc napon belül értesíteni szíveskedjen.

Budapest, 1998. július 29.

Polt Péter