OBH 3536/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Ügyintéző: Dr.Kántor Ferenc
Az eljárás megindítása

M. T.-né testvérével H. L.-néval együtt panasszal fordult az országgyűlési biztos hivatalához. Az országgyűlési biztos hivatalában készült és panaszosok által is aláírt jegyzőkönyv tanúsága szerint azt sérelmezik, hogy az  1992. április 23-án kelt beadványukra a Zala megyei Kárrendezési Hivataltól választ nem kaptak. 

Mivel a rendelkezésemre álló iratok alapján a jogbiztonság megsértésére lehetett következtetni, vizsgálatot rendeltem el. Ennek során rövid úton tájékoztatást kértem H. L.-nétól, továbbá megkerestem a Zala megyei Kárrendezési Hivatalt, valamint a Keszthelyi Körzeti Földhivatalt, iratok megküldése és tájékoztatás céljából. 

Megállapított tényállás

H. L.-né társai nevében is - 1992. április 23-án kelt - beadvánnyal fordult a Zala megyei Kárrendezési Hivatalhoz. 

H. L.-né azt kérte a Zala megyei Kárrendezési Hivataltól, hogy "Az 1952. évi 4. tvr. értelmében végrehajtott telekkönyvi változás érvényét veszítse és telekkönyvileg helyreálljon a vétel útján szerzett 1931. évi törvényes állapot, kérjük hogy a telekkönyv szerinti 846/1. hrsz. területét jelöljék ki kárpótlási területként, és a jelenlegi kárpótlási jegyeinkkel a saját tulajdonunkban (édesapám része) volt területet szerezhessük meg." 

Az iratokból megállapítható, hogy panaszos édesapja 1930-ban a gyenesdiási 264/2. hrsz. ingatlant vásárolta meg, melynek tulajdonjogát 1/2 részben édesapja részére, az ingatlan további 1/2 részének tulajdonjogát pedig három gyermeke nevére egyenlő arányban jegyezték be az ingatlan-nyilvántartásba. 

Az egész ingatlant az 1952. évi 4. tvr. alapján állami tulajdonba vették, majd az ingatlan 1/2 részére - mely a 846/2. hrsz.-ot kapta - az eredeti állapotot visszaállították, ezzel panaszos és testvérei az elvett és korábban saját tulajdonukat képező ingatlan hányadot visszakapták. 
Az ingatlan másik része - mely édesapjuk tulajdona volt - változatlanul állami tulajdonban maradt és a 846/1-es helyrajzi számot kapta, mely a községi tanács kezelésébe került, majd jogutódlás folytán a helyi önkormányzat tulajdonába ment át. 

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének megkeresésére a Zala megyei Kárrendezési Hivatal azt a tájékoztatást adta, hogy "H. L.-né 1992. április 23-án kelt levelében azzal a kéréssel kereste meg hivatalunkat, hogy édesapja Gyenesdiás községben ......... állami tulajdonba vett telkét kárpótlásra jelöljük ki. Ezt követően az ügyintézési határidő lejárta előtt személyesen jött érdeklődni. A vele való személyes találkozás alkalmával hivatalunk kárrendezési osztályvezetője tájékoztatta őt a földalapképzés folyamatáról és arról, hogy belterületi, meghatározott helyrajzi számú (846/2) telket kárpótlásra nem lehet kijelölni. Az állami tulajdonú belterületi ingatlanok kezelője a községi tanács volt. Az önkormányzati törvény hatályba lépésével ezen területek önkormányzati tulajdonba kerültek, kárpótlás céljára nem lehetett figyelembe venni. 

A körülményeket mérlegelve az ügyintéző azt a megoldást javasolta az ügyfélnek, hogy forduljon a gyenesdiási önkormányzat képviselő testületéhez, hogy helyzetére tekintettel, kárpótlási jegyét is beszámítva a vételárba, értékesítsék számára a területet. A javasolt megoldást ügyfelünk is megfelelőnek találta, és úgy tájékoztatta ügyintézőnket, hogy éppen Gyenesdiásra utazik és ügyében megkeresi a helyi önkormányzatot. Az ügyfél levelére valóban nem válaszolt az ügyintéző, mivel vele a megoldási lehetőséget személyesen, részletesen megbeszélte, aminek tényét az ügyirat-borítón rögzítette."

A jogszabályi háttér és a vizsgálat megállapításai

Az államigazgatási eljárás általános szabályairól szóló 1957. évi IV. törvény (Áe.) 16. §-ának (1) bekezdése rögzíti, hogy "A közigazgatási szervhez államigazgatási ügyben kérelmet szóban vagy írásban lehet benyújtani." E § (3) bekezdése úgy szól, hogy "A kérelmet tartalma szerint kell elbírálni. A kérelem elintézését nem lehet megtagadni azért, mert elnevezése nem egyezik a tartalmával." 

Panaszos a tényállásban részletezettek szerint "a 846/1. hrsz. területét" kérte kárpótlás céljára kijelölni.  Az Áe. 4. § (1) bekezdése szerint "a közigazgatási szerv a hatáskörébe tartozó ügyben az illetékességi területén köteles eljárni". 
Az Áe. 42. § (1) bekezdése előírja, hogy "a közigazgatási szerv mind az ügy érdemében, mind az eljárás során eldöntendő kérdésekben határozatot hoz". Az Áe. 43. §-ának (1)-(5) bekezdései a határozat alakjára és tartalmára nézve írnak elő rendelkezéseket. 

Az 1992. évi II. törvény pedig a megyei kárrendezési hivatal hatáskörébe utalja a földalap elkülönítési tervezetek elbírálását, illetve az érdekeltek közt e tárgyban létrejött egyezség jóváhagyását. 

Panaszos kérelme egy önálló helyrajzi számmal rendelkező ingatlan kárpótlási földalapba való kijelölésére irányul. A földalap kijelölésre vonatkozó tervezet, egyezség, ügyében való döntés az 1992. évi II. törvény 21. §-ának (5) bekezdése szerint a megyei kárrendezési hivatal hatáskörébe tartozik. A hivatal pedig panaszos kérelmét határozattal nem bírálta el. 

A hivatalnak az ügyben az Áe. 42. § (1) bekezdése szerint határozatot kellett volna hoznia. A hivatal ezt nem tette. 

A magyar Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint "A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam." A kárrendezési hivatal az Alkotmány említett rendelkezésének alapvető elemét jelentő jogbiztonság alkotmányos követelményét azzal sértette meg, hogy eljárása során a rá irányadó rendelkezéseket nem tartotta meg, panaszos kérelmét határozattal nem bírálta el, ezzel alkotmányos visszásságot idézett elő. 

Az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII. 15.) ÁB számú határozatában elvi éllel szögezte le: "Az államigazgatási eljárást szabályozó törvények nem biztosítanak sem jogorvoslati lehetőséget, sem más hatékony jogi eszközt - még a kérelemre indult eljárásokban sem - az ügyfélnek arra, hogy a közigazgatási határozat meghozatalát - a jogszabályokban előírt elintézési határidő huzamos idejű elmulasztása okán - kikényszeríthesse. Nincs alanyi joga a kérelmezőnek arra, hogy a közigazgatás hallgatása esetén ügyének eldöntése érdekében valamilyen jogorvoslattal élhessen. A döntés hiánya miatt nem nyújthat be fellebbezést, s nem kérhet bírósági felülvizsgálatot sem. Ezen jogorvoslati eszközök igénybevételét ugyanis a törvények - kiemelten az Áe. 62., 71. és 72. §-ai - csak a már meghozott határozat megtámadása céljából teszik lehetővé."

A megyei kárrendezési hivatalnak pedig panaszos ügyében az Áe. 42. § (1) bekezdése szerinti határozatot az 1992. évi II. törvény 21. § (5) bekezdésében írt 15 napon belül meg kellett volna hoznia. 

Ajánlás

Az alkotmányos visszásság kiküszöbölése érdekében a következő ajánlást teszem. Felkérem a Zala megyei Kárrendezési Hivatal vezetőjét - az 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdésére való hivatkozással -, hogy panaszos ügyében haladéktalanul hozzon az Áe. 42. § (1) bekezdésének megtartásával az Áe. 43. §-ában meghatározott követelményeknek megfelelő határozatot, s határozata egy példányának megküldésével az országgyűlési biztos általános helyettesét tájékoztassa. 

Jelentésem egy példányának megküldésével panaszost, valamint a Zala megyei Kárrendezési Hivatal vezetőjét tájékoztattam. 

Budapest, 1997. december 8.

Dr. Polt Péter