OBH 3092/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának jelentése
Előadó: Dr. Gáspárné dr. Pere Katalin

Az eljárás megindulása

B. J-né kecskeméti lakos panasszal fordult az állampolgári jogok országgyűlési biztosához maga és a parádfürdői betegtársai nevében tiltakozva, mert a vonatkozó NM és kormányrendeletek, illetőleg az 1996. évi LXIII. törvény alapján diszkriminálják az egyes betegeket és azok rehabilitációját. Véleménye szerint a jogszabályok alkotói nem vették figyelembe a szociális piacgazdaságra való átmenet következményeit. Így hátrányos helyzetbe kerültek azok, akik az új rendszerre nem tudtak idejében felkészülni - koruk, egészségi állapotuk és egyéb ok miatt - korábban jogot szereztek a szociális biztonságra, melyet az Alkotmány is deklarál. A panaszos beadványához mellékelte a népjóléti miniszternek benyújtott petíció másolatát, melyre nem kaptak választ.
A panaszosok első megkeresései (pl. a Magyar Köztársaság Elnökéhez), mely szintén csatolásra kerültek a beadványhoz, hangsúlyozottan személyi kérdéssel is foglalkoztak, tiltakozva a nőgyógyászati szakmai ellátás személyi feltételeinek felszámolása ellen.

Érintett alkotmányos jogok

Testi és lelki egészséghez való jog (Alk. 70/D. § (1)-(2) bek.)
Diszkrimináció tilalma (Alk. 70/A. § (1) bek.)

Alkalmazott jogszabályok

1996. évi LXIII. tv. az egészségügyi ellátási kötelezettségről és a területi finanszírozási normatívákról

1. § Az egészségügyi ellátó rendszer része minden olyan egészségügyi szolgáltató, amely a szakmai normák alapján meghatározott egészségügyi szolgáltatás nyújtására - a külön jogszabályban foglalt eljárási rend szerint - működési engedéllyel rendelkezik. 

2. § (1) Az 1. §-ban foglalt szolgáltatók működtetői közül a központi költségvetés egyes fejezeteiben szereplő egészségügyi intézmények fenntartóit - egyetemi klinikák esetében az egyetemet - és az egészségügyi intézménytulajdonos helyi önkormányzatokat, valamint a területi egészségügyi ellátásra állami szervvel vagy helyi önkormányzattal szerződést kötött egyéb fenntartókat - egyház, alapítvány, egészségügyi vállalkozás, magángyakorlatot folytató orvos stb. (a továbbiakban: fenntartó) - együttesen és a kötelező egészségbiztosításban az Egészségbiztosítási Alap kezeléséért felelő szervezet kötelezettség terheli, hogy a kapacitás-lekötési megállapodásokban kijelölt szolgáltatások tekintetében, a szakmai szabályok szerinti minőségben az egészségügyi szolgáltatónál ellátásokat biztosítsanak.

(2) Az (1) bekezdésben meghatározott kötelezettség keretében  a fenntartó biztosítja a szolgáltatás nyújtásához szükséges tárgyi és személyi feltételeket, az intézmény működőképességét, továbbá a szakellátást nyújtó intézményekben a kapacitás-lekötési megállapodással érintett terület lakosságának ellátását. 

(3) Az (1) bekezdésben meghatározott kötelezettség keretében az Egészségbiztosítási Alap kezeléséért felelős szerv biztosítja a 3. §-ban meghatározott mértékig a szolgáltatásokhoz szükséges kapacitás időben történő lekötését, a teljesített és ellenőrzött szolgáltatások finanszírozását.

(4) A kapacitás-lekötési megállapodásban nem szereplő szolgáltatások tekintetében a fenntartó mentesül a (2) bekezdésben előírt kötelezettségek alól.

5. § (1) A MEP és a fenntartó a területi szakellátást szolgáló kapacitásokról megállapodást köt. A megállapodás tartalmazza intézményenként, szakmai összetétel szerint tagolva a lekötött kapacitásokat - a járóbeteg-szakellátásban szakrendelési óraszámban, a fekvőbeteg-szakellátásban ágyszámban meghatározva. A kapacitás-lekötési megállapodások megkötésének határidejét (a továbbiakban: megállapodási határidő) a társadalombiztosítási alapok költségvetéséről szóló törvény tartalmazza.

(2) Az OEP és a MEP a lekötött kapacitásokkal teljesítendő szolgáltatások finanszírozására a szolgáltatást nyújtó egészségügyi szolgáltatóval köt szerződést, a járóbeteg-, illetőleg a fekvőbeteg-ellátás finanszírozásának részletes szabályairól rendelkező jogszabályokban foglaltak szerint. 

19/1996. (VII. 26.) NM rendelet az egészségügyi szolgáltatást nyújtó egyes intézmények működésének szakmai minimum feltételeiről

1. § (1) E rendelet hatálya az általános kórházra, a szakkórházra (a továbbiakban együtt: kórház), a kórház osztályaira, továbbá a kórház által működtetett járóbeteg-ellátásra és a szakorvosi rendelőintézeti (a továbbiakban együtt: rendelőintézet) szakrendelésre (a továbbiakban együtt: járóbeteg-szakellátás), valamint az általuk biztosított egészségügyi szolgáltatásokra (a továbbiakban: szolgáltatás) terjed ki.

(2) E rendelet alkalmazásában

a) szakmai minimumfeltétel: azon követelmények összessége, amelyek a kórház, a járóbeteg-szakellátás feladatkörének megfelelő egészségügyi szolgáltatás teljesítése, a betegek biztonsága, valamint az ellátást nyújtó személyzet alapvető munkakörülményeinek biztosítása szempontjából elengedhetetlen; ....

Megállapított tényállás

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa személyesen és írásban történő többszöri megkeresésére a népjóléti miniszter által lefolytatott vizsgálat eredményeként a következő tényállás állapítható meg.

Az 1995. év márciusában bejelentett gazdasági stabilizációs intézkedéseket tartalmazó programcsomag végrehajtása következtében a magyar egészségügyi ellátórendszer részét képező szanatóriumok finanszírozásában mélyreható változás történt. Ezen intézkedések alapvetően befolyásolták a szanatóriumi ellátáshoz történő hozzájutást, az állami támogatás visszaszorulása miatt. Az illetékes szakmai kollégiumok bevonásával kialakították az egyes szanatóriumok beutalási indikációs területeit, valamint azt a szakmai szabályozást, amely meghatározta a felvételi rendet. Ekkor bevezették az ambuláns rehabilitációs rendszert is, mert az egyes intézmények - társadalombiztosítási támogatással - hotelszolgáltatást nem biztosítottak, csak a szükséges napi gyógykezelést nyújtották.

Az ellátórendszer finanszírozott kapacitásairól a Magyar Országgyűlés által elfogadott 1996. évi LXIII. törvény alapján született döntés, mely az egészségügyi ellátási kötelezettséget és a területi finanszírozási normatívákat határozta meg.

A Heves megyei egyeztető fórumnak 294 ágy finanszírozásból történő kivonásáról kellett döntenie. A Népjóléti Minisztérium, mint intézményfenntartó vett részt ezeken a tárgyalásokon, ahol a közös kapacitás-ajánlat kialakításakor szem előtt kellett tartania az intézetek működőképességének megtartását, valamint a megyei egészségügyi ellátásával kapcsolatos szükségleteket.

A hivatkozott törvény értelmében az OEP csak olyan kapacitásokat finanszírozhat, melynek a szakmai megfelelőségét az illetékes tisztifőorvos állásfoglalásával vagy működési engedéllyel igazolta.

Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa  sürgetésére a népjóléti miniszter újólag megkereste a Szülészeti és Nőgyógyászati Szakmai Kollégiumot, valamint az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat Heves Megyei Intézetét a vizsgálat lezárása érdekében. A tisztifőorvos jelzése szerint a Parádi Állami Kórházban a 40 ágyas rehabilitációs osztályán emésztőszervi és mozgásszervi rehabilitációra kapott 1997. január 1-től érvényes ideiglenes működési engedélyt. Járóbeteg nőgyógyászati kezelésre továbbra is van lehetőség Parádon, mely ellátási forma szintén rendelkezik működési engedéllyel. Az intézetben  egy szülész-nőgyógyász szakorvos, egy szülésznő és egy szakápoló dolgozik, a szükséges gép- és műszerparkkal rendelkeznek. Ez a személyzet és felszerelés az ambuláns ellátás feltételeinek az adott kapacitáson felel meg. A fekvőbeteg nőgyógyászati szakmában állandó szakember hiánnyal küzdöttek, korábban is komoly nehézségeket okozna a fekvőbeteg nőgyógyászati rehabilitáció személyi és tárgyi feltételrendszere biztosításában. A Heves megyei egészségügyi szakmai fejlesztési programban egyelőre új fekvőbeteg rehabilitációs osztály kialakítása egy szakmában sem szerepel.

A Szülészeti és Nőgyógyászati Szakmai Kollégium véleménye szerint az asszisztált reprodukciós technikák elterjedése mellett a nőgyógyászati kismedencei fájdalmak gyógykezelésében a balneoterápiának ma is jelentősége van, azonban az eredmény szempontjából ennek feltételei ambuláns kezeléssel megteremthetők.
A Parádi Állami Kórházban tehát sem a fekvőbeteg ellátás, sem a nőgyógyászati ellátás nem szűnt meg, ez utóbbinak a feltételeit azonban csak a járóbeteg szakellátás keretében lehet biztosítani.
A népjóléti miniszter tájékoztatása szerint a krónikus nőgyógyászati gyulladásos betegségben szenvedő betegek ellátásának nem egyedüli gyógyhelye Parádfürdő. A hajdúszoboszlói, hévízi és a harkányi intézetekben is évtizedek óta magas színvonalú gyógykezelés folyik.           

A vizsgálat elhúzódásának, illetőleg a beadványokra történő válaszadások késedelmének több objektív oka volt. Például az ágyszám rendezési probléma időben elhúzódott, mert a kapacitás lekötési megállapodással kapcsolatos eljárást számos helyen felfüggesztették, a biztosító döntései is így később születtek meg. Az intézmények új struktúrájára vonatkozó szerződéseket csak a napokban írják alá. Azonban ez idő alatt is számos alkalommal történt konzultáció a panaszossal és társaival telefonon, személyesen az ÁNTSZ Heves Megyei Intézetében, valamint a Népjóléti Minisztérium Egészségpolitikai Főosztályán, és fogadta őket dr. Lépes Péter helyettes államtitkár is.

A Népjóléti Minisztérium a Parádfürdői és a Mátraházai Állami Kórház működésével kapcsolatban felmerült problémák feltárására miniszteri biztost nevezett ki. A miniszteri biztos elsőrendű feladatai közé tartozik a megoldási javaslatok kidolgozása mellett a közép és hosszú távú fejlesztési stratégia kidolgozása, az ellátás struktúrájának átalakítása és a gazdaságos működtetés feltételeinek biztosítása. A Parádfürdői Állami Kórházban az év elején végzett ellenőrzés által feltárt krónikus túlköltekezés, szabálytalan gazdálkodási gyakorlat, valamint a tisztázatlan vagyongazdálkodás miatt a népjóléti miniszter kincstári biztos kinevezését is kérte. 

A fenti tényállás alapján az állampolgári jogok országgyűlési biztosa alkotmányos visszásságot nem állapított meg. Annak ellenére, hogy a korábban az egészségbiztosító által teljes egészében finanszírozott, turnusokban szervezett szanatóriumi ellátás kikerült az Országos Egészségbiztosítási Pénztár támogatási köréből.

A szanatóriumi ellátás ingyenességét a biztosítási  elven működő egészségügyi rendszerek a fejlett európai országokban sem tudják biztosítani.

Budapest, 1997. május 23.

Gönczöl Katalin