OBH 2921/1996.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Endrődi Zsuzsa

Az eljárás megindulása:

Panaszos 1996-ban azzal a kérelemmel fordult hozzám, hogy legyek segítségére abban, hogy III. fokú rokkantsági nyugdíjának megállapítására minél előbb sor kerüljön. Kérte továbbá, hogy ez olyan összegű legyen, hogy számára megélhetést biztosítson.
Nyugdíjának megállapítását követően 1997. januárjában ismételt panaszt nyújtott be, melyben sérelmezte, hogy a nyugdíjának összege kisebb mint az azt megelőzően folyósított rendszeres szociális járadék. Kifogásolta továbbá azt, hogy a Román hatóságok által igazolt 20 évig tartó szabad foglalkozású (zenész) tevékenységét a nyugdíj megállapításakor nem vették figyelembe. 

Érintett alkotmányos jog: 

A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz, öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak (Alkotmány 70/E. § (1) bekezdés).

A megállapított tényállás, a vizsgálat megállapításai:

A panaszos leveléből, valamint a Fővárosi és Pest megyei Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság által megküldött iratokból a következőket állapítottam meg:
Panaszos 1987-ben települt át Magyarországra. Magyar állampolgár. 1989. október 18-tól megváltozott munkaképessége miatt rendszeres szociális járadékban részesült. Erről 1990. szeptember 10-én hozott határozatot a Társadalombiztosítási Igazgatóság. 1995-ben panaszos a gerincbetegsége miatt III. csoportú rokkantsági nyugdíj megállapítását kérte. A rokkantsági résznyugdíj megállapítására 1995. június 13-tól visszamenőleg 1997. január 13-án került sor a magyar-román szociálpolitikai egyezmény alapján. A határozat indokolása szerint a résznyugdíj megállapításakor 7 év 87 nap (1964.01.16 - 1972.12.01-ig) román, és 2 év 342 nap (1988. 07.21 - 1992. 09.30-ig) magyar szolgálati időt vettek figyelembe. Panaszos a jogorvoslati határidőn belül kérte a határozat hatályon kívül helyezését, és a rendszeres szociális járadék folyósításának visszaállítását. Ennek összege ugyanis nagyobb volt a rokkantsági nyugdíj összegénél, ezért a különbözet erejéig panaszost visszafizetési kötelezettség terhelte volna. Ezért a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság az 1997. január 28-án kelt határozatával a rendszeres szociális járadék megállapításáról szóló határozatot hatályába visszaállította. 1997 június 2. napjától az Országos Nyugdíjbiztosítási Főigazgatóság vezetője  4000.- Ft., majd további 1700.- Ft. méltányossági ellátást állapított meg panaszos részére, melyet beépítettek az ismételten megállapított rokkantsági nyugdíj összegébe. Az iratokból megállapítható, hogy a Romániában töltött szolgálati idő elismerése érdekében az Igazgatóság felkérte a román szervet az 1975-1987 közötti szabad foglalkozású művészi tevékenység igazolására. A Román Művelődési Minisztérium nyilatkozata alapján ez az idő szolgálati időnek nem számít annak ellenére, hogy panaszos ebben az időszakban igazoltan művészi tevékenységet folytatott. 
1997. december 1-től  a panaszos II. csoportú rokkantsági nyugdíjas, ellátása ennek megfelelően emelkedett, jelenleg 22.996.-Ft. Ebből 5700 Ft. a már említett méltányossági ellátás. Panaszosnak jelenleg a katona idő beszámítása miatt van kérelme az Igazgatóságnál, de ebben még döntés nem született.

Összegezve a fentieket: a csatolt iratok alapján nem állapítható meg a  Nyugdíjfolyósító Igazgatóság mulasztása. A rendszeres szociális járadék, és a rokkantsági résznyugdíj megállapításakor a jogszabályoknak megfelelően járt el. A nyugdíj megállapításának elhúzódása nem róható a terhére. A szolgálati idő megállapításához meg kellett várnia a román hatóságok igazolását. Panaszos részére addig is  rendszeres szociális járadékot folyósítottak, amelyhez méltányossági ellátásban is részesítették.
A fentiek alapján megállapítom, hogy panaszost alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem nem érte, ezért a vizsgálatot lezárom. Erről az érdekelteket a jelentés egy példányával értesítem.

Budapest, 1999. szeptember 7.

Dr. Polt Péter